Списание „Специална педагогика и Логопедия“ (ССПЛ) е българско електронно академично списание (online ISSN 2683-1384) за наука, новини и обмяна на опит в областта на обучението и възпитанието, рехабилитацията, терапията и приобщаването на лицата със специални образователни потребности и/или комуникативни нарушения. Списанието е продължение на печатните издания сп. Специална педагогика & Логопедия (ISSN 2367-7821 print) и на сп. Специална педагогика (ISSN 1310-7003).
Faculty of Educational Studies and the Arts (Sofia University "St. Kliment Ohridski")
Отзив за две монографии на проф. д-р Анна Трошева-Асенова: Акценти на педагогическата подкрепа при деца с физически увреждания, двигателни нарушения и хронични заболявания (2024 г.) и Методика на обучението по писане при деца с церебрална парализа и други двигателни нарушения (2025 г.)
Авторски права (c) 2026 Милен Замфиров https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Авторски права (c) 2025 Специална педагогика и логопедия https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Приобщаване в разнообразието: справедливост и достъпност за всички
Авторски права (c) 2025 Емануела Стоилова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Статистическо наблюдение върху приложимостта на The autism spectrum quotient: children`s version (aq-child) при оценка на разстройствата от аутистичния спектър
В статията е представено изследване на приложимостта на въпросника “The Autism Spectrum Quotient: Children`s Version“ (Baron-Cohen et. al., 2007) като скринингов инструмент за оценка на маркери, свързани с разстройствата от аутистичния спектър (РАС), при деца на възраст 4–11 години. Проведено е двуетапно проучване чрез анкетиране на родителите на 39 деца, разпределени в 3 групи: „Аутистичен спектър група“ – деца с разстройства от аутистичния спектър (АГ; n = 19); „СОП група“ – деца с други разстройства в развитието (СГ; n = 4); „Контролна група“ – деца с типично развитие (КГ; n = 16). Анализът на данните разкри значителни разлики в резултатите между изследваните групи деца. Децата от групата на аутистичния спектър показват по-високи общи резултати във всички категории признаци на аутизъм с почти пропорционален характер, вариращи от 74 до 130,5 точки при среден коефициент 2,05. Децата с други разстройства в развитието показват среден общ резултат от 62,5 точки и медианна стойност на коефициента от 1,23. Най-нисък е резултатът на контролната група – 44,53 точки, при среден коефициент от 0,89. В допълнение дисперсионният анализ на данните – ANOVA – Analysis of variance, показва, че оценките на децата от трите групи на изследването се различават по отношение на техните умения в разглежданите от въпросника области, което предполага, че приложеният инструмент на изследването има потенциал коректно да отразява тези различия. Проведеното статистическо наблюдение върху възможностите на AQ-Child като скринингов инструмент може да допълни съществуващата информация относно лицата с разстройство от аутистичния спектър в България. В този смисъл това би разширило възможностите на съществуващия инструментариум за оценка в работата на специалистите по детско развитие за откриване на отклонения и възможни рискове в ключови области в развитието.
Специална педагогика и приобщаващо образование
Авторски права (c) 2025 Силвия Крайчева https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ролята на социалното учене в приобщаването на деца и ученици със специални образователни потребности
Социалното функциониране и приобщаването на деца и ученици със специални образователни потребности са критични аспекти на тяхното развитие в обществото. През последните години политиките в българската образователна система очертаха реални промени към децата и учениците със специални образователни потребности с възможността да бъдат приобщени в образователната среда на детската градина и училището, да развиват своя потенциал и да се реализират като пълноценни граждани на социума. Приобщаващото образование е насочено към оптимална подкрепа на индивидуалното личностно функциониране в детско-юношеска възраст и ограничаване на рисковите фактори в него. Ключов акцент е социалното функциониране и учене, които дават перспектива и възможност на приобщените в образователната среда деца и ученици със специални потребности да учат и играят. Социалното функциониране обхваща способността на индивида да взаимодейства успешно с околните и да участва активно в обществения живот. За децата със специални образователни потребности това означава развиване на умения за комуникация, сътрудничество и самостоятелност. Добре развитото социално функциониране подобрява качеството на живота на децата, повишава тяхната самоувереност и им помага да се чувстват приети и ценени. Настоящето изследване анализира и обобщава научни теории и модели в областта на социалното учене чрез проучване на специалната литература от базите данни Researchgate Scientific Research Publishing, Scispace, Scholar, като насочва внимание към съществената роля, която то има в образователното пространство. Представени са приложенията на разгледаните теории в образованието на деца и ученици в контекста на приобщаващото образование. Международните изследвания потвърждават, че социално-емоционалното учене подобрява академичните постижения, социалната ангажираност и адаптивността на децата със специални образователни потребности.
Авторски права (c) 2025 Цветомира Ангелова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Специфика на артикулацията при деца с вродени цепнатини на устните и/или небцето
Разбираемата артикулация е един от основните показатели за развитието на говора и езика. Тя е фактор за успешната междуличностна комуникация, социалното включване и доброто качество на живот, което в детска възраст е тясно свързано с развитието на уменията за учене и училищната успеваемост. Вродените цепнатини на устните и/или небцето (ВЦУН) са малформация, която се свързва със затруднения в говорното и понякога в езиковото развитие. Артикулацията е най-силно засегната, като в нея се отбелязват своеобразни грешки. Смята се, че те се дължат на компенсаторни механизми и маладаптивни двигателни модели на артикулаторите. Целта на изследването е да установи специфични ли са артикулационните грешки при деца с ВЦУН и имат ли връзка с компенсаторна артикулация. Извадката е от 30 лица с различна форма на малформацията на възраст между 3 и 16 години (средна – 9,8; стандартно откл. – 3,49), подложени на различна продължителност на логопедична терапия. За целите на изследването са използвани: Диагностичен тест за артикулация и фонология (ДАФ) (Boyadzhieva-Deleva, 2023), диагностичен протокол за анализ на артикулацията на група „Мрежа на доверените логопеди“ към Сдружение „Асоциация лицеви аномалии (АЛА)“ и батерия от неформални диагностични задачи за орален праксис и говорна перцепция. Получените резултати очертават профила на артикулационните нарушения при деца с краниофациални малформации. При над 50% от изследваните лица се установява, че грешките са неспецифични за ВЦУН (ротацизъм, ламбдацизъм, сигматизъм). Компенсаторни артикулаторни механизми се откриват едва при 36,7% от извадката. Най-често идентифицираният механизъм са компенсаторните движения на езика, целящи да намалят назалната емисия или вероятността за появата ѝ. В заключение се обобщават основните тенденции и грешки, които следва да се коригират за подобряване на общото звучене и нивото на разбираемост на говора при децата с ВЦУН.
вродени цепнатини на устните и/или небцето
Авторски права (c) 2025 Елена Бояджиева-Делева, Ивана Димитрова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Приобщаващото образование през призмата на ефективността на методическата подкрепа
Студията разглежда концептуалните основи на приобщаващото образование и акцентира върху ролята на методическата подкрепа като ключов елемент в процеса на интегриране на децата в общообразователната среда. Проведено е емпирично изследване, обхващащо методическите подкрепи, реализирани през учебната 2023/2024 г. от Регионалния център за подкрепа на процеса на приобщаващото образование – София-град. Основната цел на изследването е да бъдат идентифицирани най-често срещаните затруднения в детските градини и училищата и да се формулират прецизни и практически приложими насоки за преодоляване на проблемите в приобщаващото образование на всички равнища. Методологичната рамка включва анализ на специализирана литература, разработване на протоколни бланки и форми за обратна връзка, осъществяване на методически подкрепи по стандартизиран образец и в съответствие с действащата нормативна уредба, изготвяне на индивидуализирани обратни връзки за всяка проведена подкрепа и проследяване на постигнатите резултати. Резултатите от проучването очертават тенденция към уеднаквяване на препоръките, отправяни към различните образователни институции. Сред най-често констатираните проблеми се открояват недостатъчната професионална подготовка на педагогическия персонал, затруднената комуникация между членовете на екипите за подкрепа на личностното развитие и родителите, липсата на стратегически подход при идентифициране на деца със специални образователни потребности, както и ограниченото познаване и прилагане на разнообразни методи и техники за работа – включително използване на визуални опори, сензорна интеграция и обособяване на „тихи кътове“ за временно отдръпване от социалната среда. В заключение, методическата подкрепа се предоставя по инициатива на членове на екипите за подкрепа на личностното развитие и/или родителите, като целта е да се осигурят ясни, обосновани и приложими препоръки за повишаване на качеството на приобщаващото образование. Чрез разнообразни подходи и техники тази подкрепа допринася за подобряване на образователните резултати и за разширяване на възможностите за личностно развитие на децата и учениците. Студията разглежда концептуалните основи на приобщаващото образование и акцентира върху ролята на методическата подкрепа като ключов елемент в процеса на интегриране на децата в общообразователната среда. Проведено е емпирично изследване, обхващащо методическите подкрепи, реализирани през учебната 2023/2024 година от Регионален център за подкрепа на процеса на приобщаващото образование – София-град. Основната цел на изследването е да бъдат идентифицирани най-често срещаните затруднения в детските градини и училищата и да се формулират прецизни и практически приложими насоки за преодоляване на проблемите в приобщаващото образование на всички равнища. Методологичната рамка включва анализ на специализирана литература, разработване на протоколни бланки и форми за обратна връзка, осъществяване на методически подкрепи по стандартизиран образец и в съответствие с действащата нормативна уредба, изготвяне на индивидуализирани обратни връзки за всяка проведена подкрепа и проследяване на постигнатите резултати. Резултатите от проучването очертават тенденция към уеднаквяване на препоръките, отправяни към различните образователни институции. Сред най-често констатираните проблеми се открояват недостатъчната професионална подготовка на педагогическия персонал, затруднена комуникация между членовете на екипите за подкрепа на личностното развитие и родителите, липса на стратегически подход при идентифициране на деца със специални образователни потребности, както и ограничено познаване и прилагане на разнообразни методи и техники за работа – включително използване на визуални опори, сензорна интеграция и обособяване на „тихи кътове“ за временно отдръпване от социалната среда. В заключение, методическата подкрепа се предоставя по инициатива на членове на екипите за подкрепа на личностното развитие и/или родителите, като целта е да се осигурят ясни, обосновани и приложими препоръки за повишаване качеството на приобщаващото образование. Чрез разнообразни подходи и техники тази подкрепа допринася за подобряване на образователните резултати и за разширяване на възможностите за личностно развитие на децата и учениците.
Авторски права (c) 2026 Лилия Кисьова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Фонологичната преработка като маркер за латентна когнитивна уязвимост: проследяване на случай преди и след инсулт при пациент без афазия
Изследването представя случай на пациент, при койт е проследена фонологичната преработка преди и след исхемичен инсулт в дясната задна мозъчна артерия, без наличие на клинична афазия. Чрез прилагане на стандартизиран инструмент за оценка се установява значимо влошаване на уменията за повторение, сливане и сегментиране на звукови единици, особено при работа с псевдодуми, докато автоматизираните процеси като четене на глас и слухова фонологична обработка остават относително запазени. Резултатите показват, че дори при лезии извън класическите езикови зони могат да настъпят селективни езиково-когнитивни нарушения. Проучването подкрепя концепцията за мрежовата и билатерална организация на езиковите функции и подчертава потенциала на фонологичните задачи като чувствителен инструмент за ранно откриване на латентна когнитивно-езикова уязвимост и повишен невроваскуларен риск.
Авторски права (c) 2026 Емануела Щика, Катерина Щерева https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Рецензия на монографичен труд „Работа в диагностичен екип в приобщаваща образователна среда. Неформално диагностично поведенческо оценяване“ с автор Диана Игнатова
Авторски права (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Клинични компетенции на логопеда при диагностицирането и терапевтирането на дисфагия
Дисфагията е нарушение, което отскоро е заложено в обучението на студентите по логопедия у нас и за което практикуващите логопеди имат малко познания и умения. Настоящата статия разглежда изискванията за клиничните компетенции на логопедите, посочени в редица литературни източници, и насоки на професионални организации в чужбина. Представени са специфичните методи за диагностика и терапия, които следва да бъдат овладени като знания и умения при третирането на дисфагия. Обобщението е насочено към факта, че в България трябва ясно да се дефинират критериите за придобиване на професионални компетенции за работа с нарушенията на дъвченето и гълтането. Библиография: American Speech-Language-Hearing Association (1997-2020). Feeding and swallowing disorders in children. From: https://www.asha.org/public/speech/swallowing/Feeding-and-Swallowing-Disorders-in-Children/ American Speech-Language-Hearing Association (1997-2020). Swallowing disorders in adults. From: https://www.asha.org/public/speech/swallowing/Swallowing-Disorders-in-Adults/ Groher, M. (2010). Dysphagia: Clinical Management in Adults and Children. Missouri: Elsevier, pp. 18-42. Hardy, E., & Robinson, N. (1999). Swallowing Disorders. Treatment Manual, 2nd ed. Austin, Texas: Proed. Kipping, P., & Ross-Swain, D. (2003). Swallowing Ability and Function Evaluation. Austin, Texas: Proed. Leonard, R., & Kendal, K. (2019). Assessment and Treatment Planning. A Team Approach, 4th ed. San Diego: Plural Publishing, Inc. Leslie, P., Drinnan, M. J., Ford, G. A. & Wilson, J. A. (2005). Swallow respiratory patterns and aging: presbyphagia or dysphagia? Journals of Gerontolology. Series A: Biological Sciences and Medical Sciences, March, 60(3), 391-395. Logemann, J. (2007). Dysphagia: Basic Assessment and Management. In: Medical Speech-Language Pathology. A Practitioner’s Guide, 2nd ed., ed by Hiscock, T., New York: Thieme Medical Publishers, Inc, 131-147. Marik, P.E. & Kaplan, D. (2003). Aspiration pneumonia and dysphagia in the elderly. Chest, Jul, 124 (1), 328-336. Murry, T., Carrau, R., & Chan, K. (2018). Clinical Management of Swallowing Disorders, 4th ed. San Diego: Plural Publishing, Inc. Perlman, A. (2004). Dysphagia, Oral and Pharyngeal. In: The MIT Encyclopedia of Communication Disorders, ed. by R. Kent, Cambridge, Massachusetts: The MIT Press, 132-134. Pinder, G., & Faherty, A. (1999). Issues in Pediatric Feeding and Swallowing. In Clinical Management of Motor Speech Disorders in Children, Caruso, A., & Strand, E., eds. New York: Thieme, pp. 281-318. Pokieser, P., & Scharitzer, M. (2012). The Clinical and Radiological Approach to Dysphagia. In: Diagnosis and Treatment, ed by Ekberg, O., Spinger, 201-236. Position Statement on Practice Education during Initial Speech and Language Therapy Education Programmes. From: https://cplol.eu/images/practice-educ_pos_stat.pdf. Shipley, K., & McAfee, J. (2016). Assessment of Neurologically Based Communicative Disorders, 5th ed. Boston, MA: Cengage learning, 525-582. Revised IALP EDUCATION GUIDELINES (Jan 26, 2009). Guidelines for Initial Education in Speech Language Pathology IALP. From: https://ialpasoc.info/wp-content/uploads/2017/10/Revised-IALP-Guidelines-for-Initial-Education-of-SLT.pdf.
Планиране на логопедичната терапия в условията на телепрактика
Телепрактиката е предоставяне на интервенции (диагностика, терапия, консултиране и менторство) от разстояние, при което телекомуникационните средства поддържат връзката между логопеда, пациента, неговите близки и други специалисти. Преминаването от директна към дистанционна форма на логопедична работа изисква преформулиране на терапевтичните цели и адаптиране на задачите и средствата за постигането им така, че да се осигури максимална ефективност на терапията. Целта на настоящото изследване е да установи как се оценява влиянието на телепрактиката върху компонентите на терапевтичното планиране в случаите, когато интервенция и каква дистанционната работа е единствената възможна форма на логопедична е субективната оценка за предимствата и недостатъците ѝ от специалистите на базата на собствения им опит. Анкетирани са 23 логопеди, реализиращи се във всички сфери: образование, здравеопазване, социално подпомагане и изцяло с частна практика. Получените резултати могат да послужат за отправна точка при планирането на логопедични терапевтични стратегии в условията на телепрактика и осмисляне на основните им компоненти: времеви, технически и технологичен, съдържателен и методически. Библиография: Бояджиева-Делева, Е. (2020). Логопедична терапия в условията на извънредно положение: предимства и недостатъци на телепрактиката. Knowledge International Journal, vol. 40, No.4, 681-686, ISSN 2545-4439 (за печатно издание), ISSN 1857-923X (за електронно издание). Горанова, Е. (2020). Телепрактиката и биофийдбек методът в помощ на лице, което заеква. Описание на случай, Специална педагогика и логопедия, том 1, ISSN 2683-1384, 91-104. American Speech-Language-Hearing Association, ASHA. (2019). Telepractice: An Overview. Available from: https://www.asha.org/practice-portal/professional-issues/telepractice/#collapse_2.html. Bachmeyer-Lee, M.H., Kirkwood, C.A., Sheehan, C.M., Gibson, A.L., Shuler, N.J., & Keane, J.A. (2020). Utilizing in-vivo feedback for caregivers training of pediatric feeding protocols. Journal of Applied Behavioral Analysis, DOI: 10.1002/jaba.693. Curtiss, S., Pearson, J., Akamoglu, Y., Fisher, K.W., Snodgrass, M., Meyer, L., Meadan, H., & Halle, J. (2016). Bringing instructional strategies home: reaching families online. Teaching Exceptional Children, 48(3), 159-167. DOI: 10.1177/0040059915605816. Freckmann, A., Hines, M., & Lincoln, M. (2017). Clinicians' perspectives of therapeutic alliance in face-to-face and telepractice speech-language pathology sessions. International Journal of Speech and Language Pathology, Jun; 19(3): 287-296. DOI: 10.1080/17549507.2017.1292547. Grillo, E. (2017). Results of a survey offering clinical insights into speech-language pathology Telepractice methods. International Journal of Telerehabilitation, 9(2), 25-30. DOI: 10.5195/ijt.2017.6230. Hall, N., Boisvert, M., & Steele, R. (2013). Telepractice in the assessment and treatment of individuals with aphasia: a systematic review. International Journal of Telerehabilitation, 5(1), 27-38. DOI: 10.5195/ijt.2013.6119. Krikheli, L., Carey, L.B., McDonald, C.E., & Malik, N. (2017). Telehealth use in Speech-Language Pathology: An exploratory scoping review (prepared for Cabrini Health, Victoria). Melbourne: La Trobe University, Participatory Field Placement Report, pp. 1–52. Retrieved from http://hdl.handle.net/1959.9/563260. Macoir, J., Sauvageau, V.M., Boissy, P., Tousignant, M., & Tousignant, M. (2017). In-home synchronous telespeech therapy to improve functional communication in chronic poststroke aphasia: Results from a quasi-experimental study. Telemedicine Journal and E-Health, 23, 630–639. Retrieved from https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/28112589. Overby, M. (2018). Stakeholders’ qualitative perspectives of effective telepractice pedagogy in speech-language pathology. International Journal of Language and Communication Disorders, January-February, 53(1), 101-112. DOI: 10.1111/1460-6984.12329. Raatz, M., Ward, E., & Marshall, J. (2020). Telepractice for the delivery of pediatric feeding services: a survey of practice investigating clinician perceptions and current service models in Australia. Dysphagia, vol. 35, 378–388. DOI: 10.1007/s00455-019-10042-9. Rangarathnam, B., McCullough, G., Pickett, H., Zraick, R.I., Tulunay-Ugur, O., & McCullough, K. (2015). Telepractice versus in-person delivery of voice therapy for primary muscle tension dysphonia. American Journal of Speech-Language Pathology, vol. 24, 386-399. DOI: 10.1044/2015_AJSLP-14-0017. Snodgrass, M.R., Chung, M.Y., Biller, M.F., Appel, K.E., Meadan, H., & Halle, J.W. (2017). Telepractice in speech-language therapy: the use of online technologies for parent training and coaching. Communication Disorders Quarterly, 38(4), 242–254. DOI: 10.1177/1525740116680424. Wales, D., Skinner, L., & Hayman, M. (2017). The efficacy of telehealth-delivered speech and language intervention for primary school-age children: A systematic review. International Journal of Telerehabilitation, 9(1), 55–70. DOI: 10.5195/ijt.2017.6219. Weidner, K., & Lowman, J. (2020). Telepractice for adult speech-language pathology services: a systematic review. Perspectives of the ASHA Special 326 Interest Groups, Vol. 5, 326–338. DOI: 10.1044/2019_PERSP-19-00146.
В подкрепа на професионалното ориентиране на учениците с умствена изостаналост
На базата на европейските политики и българското законодателство статията се фокусира върху възможности за насочване и професионално ориентиране на учениците с умствена изостаналост в рамките на училищното образование. Представени са различни възможности за създаване на интерес и запознаване на тази група ученици с различни професии, както и за повишаване на мотивацията за тяхното усвояване. Споделен е собствен позитивен опит, подкрепен с вижданията и на други автори. Библиография: Министерство на образованието и науката на Република България (2015). Закон за предучилищното и училищното образование. https://www.mon.bg/upload/23949/zkn_PedUchObrazovanie-izm092020.pdf. Министерство на образованието и науката на Република България (2018). Закон за професионалното образование и обучение. https://www.mon.bg/upload/18377/zkn_POO_06112018.pdf. Европейски съюз (2017). Харта на основните права на ЕС. В: Справочник за Европейския съюз, С., 2017. ООН. КОНВЕНЦИЯ НА ООН ЗА ПРАВАТА НА ХОРАТА С УВРЕЖДАНИЯ. ДВ. бр. 37 от 15 май 2012 г. (Ратифицирана със закон, приет от 41-ото Народно събрание на 26 януари 2012 г. - ДВ, бр. 12 от 2012 г. В сила за Република България от 21 април 2012 г.). Министерски съвет. ПОСТАНОВЛЕНИЕ 63 НА МС. Обн., ДВ, бр. 32 от 23 април 1991 г. Богданова, М. (2015). Системата за професионално ориентиране и консултиране на деца със специални образователни потребности в България – исторически тенденции и съвременно състояние. Професионално образование, Volume 17, Number 1, 47 – 70. Василев, Д., Мерджанова, Я. (2003). Теория и методика на професионалното ориентиране. София: Унив. изд. „Св. Климент Охридски“. Замфиров, М., Хараламбус, М. (2017). Прилагане на услуга за професионална ориентация и реализация на лица с увреждания в Република Кипър. Професионално образование, Volume 19, Number 5, 513 – 518. Искрев, Д.(2000). Основи на професионалното ориентиране. Благоевград: Унив. изд. „Неофит Рилски“. Терзийска, П. (2003). Личностно социално развитие на умствено изостаналите ученици в условията на масовото училище. Педагогика, No 6, 42 – 50. Терзийска, П. (2006). Обучението по родинознание и природознание на деца със специални образователни потребности. Студия В: „Особености в методиката на обучение при деца със специални образователни потребности”. Университетско издателство „Неофит Рилски”, Благоевград, 3-43. Терзийска, П. (2001). Трудовото възпитание в началния курс на помощното училище. Педагогика, No 7, 47 – 54. Тодоров, Ат., Костадинов, Д. (2010). Концепция за корекция на системата за образование и професионално-трудова подготовка на деца и ученици с интелектуални затруднения. Организация и управление на училището и детската градина, кн. 2, 133 – 145.
140 години от рождението на Хелън Келър проучване върху една уникална личност
Представеното проучване не се ангажира с хронологията на жизнения път на Хелън Келър, а поставя ударението върху динамиката на многопосочността в развитието на тази уникална личност. Целта на изследването е систематично да анализира и обобщи основните направления в дейността на Хелън Келър, като насочи вниманието към неизвестни и малко известни схващания и факти от нейния живот в резултат на по-нови проучвания. Анализираните исторически документи показват, че първоначалното обучение на тази сляпоглуха не произтича от случайности и спонтанност, а от задълбочената подготовка на нейната забележителна самобитна учителка Ан Съливан. Установява се, че тя описва педагогическия си опит не само в писмата до Хопкинс, но и в кореспонденцията с М. Анагнос, и в годишниците на училището за слепи в Бостън. Обучението на Хелън Келър се изгражда върху 4 опорни стълба: първоначалния опит върху обучението на сляпоглухите, психологията на детското развитие в края на XIX век, влиянието от методиката на Монтесори и личния опит и педагогическата интуитивност на Ан Съливан. След овладяването на първите понятия се проследяват интелектуалното израстване и творческото развитие на Келър. Въз основа на нейната разнообразна обществена дейност са проучени: отношението към слепотата, религията, пацифизма и хуманизма, социалистическите идеи и феминизма, както и личния живот. Библиография: Келър, Х. (2004). Историята на моя живот. Българска асоциация за обучение на зрително затруднени деца, София. Келър, Х. (1995). Историята на моя живот. Издателство „ВЕДА СЛОВЕНА-ЖГ“, София. Радулов, В. (1978). Елена Келер. Народна просвета, бр. 12, стр. 81 – 83. Радулов, В. (1995). Децата със специални педагогически нужди в училището и обществото. Рекламно-полиграфска къща „ДАРС“, Бургас. Радулов, В. (2004). Педагогика на зрително затруднените. Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, София. Радулов, В. (2017). История на педагогиката на зрително затруднените. Издателство „ФЕНОМЕН“. Радулов, В. (2018). Социалната дейност на Хелън Келър. Обучение и рехабилитация на зрително затруднените, бр. 1, стр. 19 - 26. Росалем, Х. (2008). Ан Съливан: анализ на нейните преподавателски техники. Обучение и рехабилитация на зрително затруднените, бр. 1, стр. 6 -12. Цветкова-Арсова, М. (2002). Обучение на зрително затруднени деца с множество увреждания и на сляпоглухи. Издателство „Екопринт“, София. Цветкова-Арсова, М. (2004). Обучение на сляпоглухи деца и юноши. Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, София. American Foundation for the Blind - www.afb.org/HelenKellerArchive Brolin, K. (2018). What Does Helen Keller’s Legacy Mean to the Organized Blind Movement and the World Beyond? Braille Monitor, June, 2018. Hudson, M. (2018). "Why Is Helen Keller the Only Blind Person Anyone Knows?" Future Reflections, volume 37, 3, 2018. Lash, J. (1981). Helen and teacher. The story of Helen Keller and Anne Sullivan Macy. Dell Publishing Co, New York. Lowenfeld B. (1981). Helen Keller: A Remembrance, Berthold Lowenfeld on Blindness and Blind people. American foundation for the Blind, New York. Macy, J. (1905). The story of my life by Helen Keller with her letters. Doubleday, Page & Company.
Законът за българския жестов език – необходимост за приобщаващото образование
Телепрактиката и биофийдбек методът в помощ на лице, което заеква
Телепрактиката (Telepractice) е широко използвана в медицината на развитите страни за предоставяне на здравни услуги като цяло (Balas et al., 1997), и по-специално за провеждане на консултация, диагностика и терапия при езиково-говорната патлогия (Mashima и Doarn, 2008; Theodoros, 2008). Целта на представеното в статията изследване е да се проучат възможностите за провеждане на дистанционен биофийдбек тренинг при терапия на лице със заекване със сензор за домашна употреба "iFeel Bluetooth HRV" под супервизията на терапевт. Представен е единичен случай на лице със заекване. В терапията е използвана специализирана апаратура за биологична обратна връзка (Биофийдбек) (Vezenkov, 2010; 2011) и техниката за пред-блокажна корекция (Preparatory set), която се използва за модифициране на заекването в момента на случването му (Ward, 2006). Терапията преминава през 6 фази: диагностика, супервизия, Биофийдбек тренинг, дихателен тренинг с включване на говорни задачи, трансфер на новите умения в говорна среда, и последваща диагностика. Първичните резултати показват 30% намаление на честотата на нарушените плавности веднага след провеждане на терапията, с което степента на тежест на заекването е намалена от тежка към лека. При средната продължителност на трите най-дълги спазъма и съпътстващите движения също се отчита подобрение в степента на тежест с 40%. Тези предварителни данни предполагат, че използването на Biofeedback метода в логопедичната практика има потенциала да осигури успешното провеждане на терапия за клиенти с нарушена плавност на речта, прилагайки Телепрактиката. Библиография: Бояджиева-Делева, Е. (2015). Сборник формуляри за логопедичната практика. Помагало за студенти по логопедия. София: УИ "Св. Климент Охридски". Везенков, С. Р. (2011). Приложна неврофизиология на човека. ЕЕГ фийдбек и биофийдбек. Благоевград: УИ „Неофит Рилски“. Везенков, С. Р., Горанова, Е. Г. (2013). Соматична поведенческа терапия. Биофийдбек – парадигми, проблеми, приложения, ефикасност. София: Издателство Neofeedback. Горанова, Е. Г. (2016). Модел за комплексно логопедично и функционално изследване, идентифициране и диференциране на видове и подвидове плавностни нарушения на речта. Докторска дисертация, ЮЗУ "Н. Рилски", Благоевград. http://rd.swu.bg/media/46550/avtoreferat.pdf. Симонска, М. (2013). Диагностика на заекване в предучилищна възраст (методическо ръководство). Благоевград: Издателство „БОН”. American Speech – Language - Hearing Association. (2019). Telepractice: Overview. https://www.asha.org/Practice-Portal/Professional-Issues/Telepractice/. Balas, E.A ., Jaffrey, F., Kuperman, J., & Boren, A. (1997). Electronic communication with patients: evaluation of distance medicine technology. JAMA. 278(2), 152-159. Carey, B., O’Brian, S., Onslow, M., Block, S., Packman, A. & Jones, M. (2010). Randomized controlled non-inferiority trial of a telehealth treatment for chronic stuttering: The Camperdown Program. International Journal of Language and Communication Disorders, 45, 108–120. Duffy, J.R., Werven, G.W. & Aronson, A. E. (1997). Telemedicine and the diagnosis of speech and language disorders. Mayo Clinic Proceedings. 72(2), 1116–222. doi: 10.4065/72.12.111. Harrison, E., Wilson, L. & Onslow, M. (1999). Distance intervention for early stuttering with the Lidcombe Program. Advances in Speech Language Pathology, 1, 31-36. Hill, A. & Theodoros, D. (2002). Research into telehealth applications in speech-language pathology. Journal of Telemedicine and Telecare, 8(4), 187-96. Kully, D. (2000). Telehealth in speech pathology: Applications to the treatment of stuttering. Journal of Telemedicine and Telecare, 6, S39–S41. Kully, D. (2002). Venturing into telehealth: Applying interactive technologies to stuttering treatment. ASHA Leader, 7, 6–7. Language, and Hearing Research, 51, 184–195. Lewis, C., Packman, A., Onslow, M., Simpson, J. & Jones, M. (2008). A Phase II trial of telehealth delivery of the Lidcombe Program of Early Stuttering. American Journal Speech Language Pathology, 17 (2), 139-49. Lowe, R., O'Brian, S., & Onslow, M. (2014). Review of Telehealth Stuttering Management. Folia Phoniatr Logop, 65, 223-238. Manning, W. H. (2000). Clinical Decision Making in Fluency Disorders. Diego, California, Second Edition. Vancouver, Canada: Singular, 114. Mashima, P. A., Doarn, C. R. (2008). Overview of telehealth activities in speech-language pathology. Telemedicine and e-Health, 14, 1101–1117. McGill, M., Noureal, N., & Siegel, J. (2018). Telepractice Treatment of Stuttering: A Systematic Review. Telemedicine Journal and e-Health, 25(5), 359-368. O’Brian, S., Onslow, M., Cream, A. & Packman, A. (2003). The Camperdown Program: Outcomes of a new prolonged-speech treatment model. Journal of Speech, Language, and Hearing Research, 46, 933–946. O’Brian, S., Packman, A. & Onslow, M. (2008). Telehealth delivery of the Camperdown Program for adults who stutter: A Phase I trial. Journal of Speech, Language, and Hearing Research, 51, 184–195. Riley, G.D. (2009). Stuttering severity instrument for children and adults (SSI-4) 4th ed. Pro-Ed, Inc; Austin, TX: Pro-Ed. Sicotte, C., Lehoux, P., Fortier-Blanc, J. & Leblanc, Y. (2003). Feasibility and outcome evaluation of a telemedicine application in speech-language pathology. Speech, Language, and Hearing Research, 46, 933–946. Theodoros, D. G. (2008). Telerehabilitation for Service Delivery in Speech-Language Pathology. J Telemed Telecare, 14(5), 221-224. Ward, D. (2006). Stuttering and Cluttering. Frameworks for understanding and treatment. New York: Psychology press. Wilson, L., Onslow, M. & Lincoln, M. (2004). Telehealth adaptation of the Lidcombe Program of Early Stuttering Intervention: Five case studies. American Journal of Speech-Language Pathology, 13, 81–93.
Приложение на асистирана от робот логопедична терапия при деца с увреден слух
Роботите все по-често се включват в научни изследвания, свързани с интервенции, обучение, рехабилитация на деца с увреждания. Статията представя проучване на асистирана от робот логопедична работа с единадесет деца с увреден слух, които използват кохлеарен имплант(и). Проучването изследва възможността за използване на хуманоиден робот за развитието на слуховите умения у деца със слухова загуба, респективно и стимулиране на езиково-говорното им развитие. Роботът NAO не може да артикулира, следователно децата не могат да отчитат. Считаме, че тази специфична характеристика на робота е уникална и ще провокира участващите деца да използват активно слуха си. Децата с увреден слух, които участват в изследването използват две различни комуникативни модалности – тотална комуникация и слухово-орален подход. Резултатите от изследването демонстрират взаимодействието между робота и децата по време на логопедичната сесия. Учениците, които използват вербалната комуникация се справят по-добре с игрите, разбират по-ясно инструкциите на робота и дават по-голям брой верни отговори в сравнение с останалите участници, които използват тотална комуникация. Библиография: Arendsen, J., Janssen, J. B., Begeer, S.& Stekelenburg F. C. (2010). The use of robots in social behavior tutoring for children with ASD. In: Proceedings of the 28th Annual European Conference on Cognitive Ergonomics (pp. 371-372). New York: ACM. Bacciu, A., Pasanisi, E., Vincenti, V., Ormitti, F., Di Lella, F., Guida, M., Berghenty, M. & Bacciu, S. (2009). Cochlear implantation in children with cerebral palsy. A preliminary report. International journal of pediatric otorhinolaryngology, 73 (5), 717-721. Belpaeme, T., Baxter, P., De Greeff, J., Kennedy, J., Read, R., Looije, R., Neerincx, M., Baroni, I. & Zelati, M. C. (2013). Child-robot interaction: Perspectives and challenges. In: International Conference on Social Robotics (pp. 452-459). Cham: Springer. Cifuentes, C.A., Pinto, M.J., Céspedes, N.& Munera, M. (2020). Social Robots in Therapy and Care. Current Robotics Report. https://doi.org/10.1007/s43154-020-00009-2. Cooper, H., & Craddock, L. (2006). Cochlear implants: a practical guide. John Wiley & Sons. Crowe, K., McLeod, S., McKinnon, D. H., & Ching, T. Y. C. (2014). Speech, sign, or multilingualism for children with hearing loss: Quantitative insights into caregivers' decision-making. Language, Speech, and Hearing Services in Schools, 45, 234-247. doi:10.1044/2014_LSHSS-12-0106. Estabrooks, W., Maclver-Lux, K., & Rhoades, E.A. (2016). Auditory-verbal therapy: For young children with hearing loss and their families, and the practitioners who guide them. San Diego, CA: Plural Publishing. Estabrooks, W., Morrison, H.M.C. & MacIver-Lux, K. (2020). Auditory-Verbal Therapy: Science, Research, and Practice. Plural Publishing, Incorporated. Fitzpatrick, E. M., Hamel, C., Stevens, A., Pratt, M., Moher, D., Doucet, S. P., Neuss, D.,.... Na, E. (2016). Sign Language and Spoken Language for Children With Hearing Loss: A Systematic Review. Pediatrics, 137(1), 10.1542/peds.2015-1974. https://doi.org/10.1542/peds.2015-1974. Flaherty, M. (2015). What We Can Learn from Hearing Parents of Deaf Children. Australasian Journal of Special Education, 39(1), 67-84. doi:10.1017/jse.2014.19. Hamzah, M. S. J., Shamsuddin, S., Miskam, M. A., Yussof, H., Hashim, K. S. (2014). Development of Interaction Scenarios Based on pre-school Curriculum in Robotic Intervention for Children with Autism. International Conference on Robot PRIDE 2013-2014 - Medical and Rehabilitation Robotics and Instrumentation, ConfPRIDE 2013-2014, Procedia Computer Science, 42, 214–221, Elsevier. Homburg, D., Thieme, M. S., Völker, J., Stock, R. (2019). RoboTalk – Prototyping a Humanoid Robot as Speech-to-Sign Language Translator. Publications of Darmstadt Technical University, Institute for Business Studies (BWL) 118839, Darmstadt Technical University, Department of Business Administration, Economics and Law, Institute for Business Studies (BWL). Hummes, L. E, Bess, F. H. (2008). Audiology and Communication Disorders: An Overview. Lippincott Williams & Wilkins. Ioannou, A., & Andreeva, A. (2019). Play and Learn with an Intelligent Robot: Enhancing the Therapy of Hearing-Impaired Children. In: IFIP Conference on Human-Computer Interaction, (pp. 436-452). Cham: Springer. Ioannou, A., Kartapanis, I. & Zaphiris, P. (2015). Social Robots as Co-Therapists in Autism Therapy Sessions: A Single-Case Study. In: Social Robotics, vol. 9388 of the series Lecture Notes in Computer Science, 255-263. Springer International Publishing, Switzerland. Kitani, M., Hara, T., & Sawada, H. (2011). Voice articulatory training with a talking robot for the auditory impaired. International Journal on Disability and Human Development, 10(1), 63-67. https://doi.org/10.1515/IJDHD.2011.012. Kitani, M., Hayashi, Y., & Sawada, H. (2008). Interactive training of speech articulation for hearing impaired using a talking robot. Kose-Bagci, H. & Yorganci, R. (2011). Tale of a robot: Humanoid Robot Assisted Sign Language Tutoring. In: 11th IEEE-RAS International Conference on Humanoid Robots, pp. 105-111. IEEE, Bled Slovenia. Lee, H. W., & Hyun, E. J. (2015). The Intelligent Robot Contents for Children with Speech-Language Disorder. Educational Technology & Society, vol.18, No 3, p. 100–113. Malik, N. A., Yussof, H., & Hanapiah, F. A. (2014). Development of imitation learning through physical therapy using a humanoid robot. Procedia Computer Science, 42, 191-197. Marshark, M. & Hauser, P. C. (2012). How Deaf Children Learn: What Parents and Teachers Need to Know. Oxford University Press. Nalin, M., Baroni, I., Kruijff-Korbayová, I., Cañamero, L., Lewis, M., Beck, A., Cuayáhuitl, H., & Sanna, A. (2012). Children's adaptation in multi-session interaction with a humanoid robot. 2012 IEEE RO-MAN: The 21st IEEE International Symposium on Robot and Human Interactive Communication (pp. 351-357). Paul, P. V., & Whitelaw, G. M. (2010). Hearing and deafness. Jones & Bartlett Publishers. Polycarpou, P., Andreeva, A., Ioannou, A., & Zaphiris, P. (2016). Don’t read my lips: assessing listening and speaking skills through play with a humanoid robot. In: International Conference on Human-Computer Interaction (pp. 255-260), Springer, Cham. Robins, B., Dautenhahn, K., Boekhorst, R., & Billard, A. (2005). Robotic assistants in therapy and education of children with autism: can a small humanoid robot help encourage social interaction skills? In: Universal Access in the Information Society, 4, 105–120. Springer, Heidelberg. Sawada, H., Kitani, M., & Hayashi, Y. (2008). A robotic voice simulator and the interactive training for hearing-impaired people. BioMed Research International, 1, [768232]. https://doi.org/10.1155/2008/768232. Srinivasan, S. M., Park, I. K., Neelly, L. B., & Bhat, A. N. (2015). A comparison of the effects of rhythm and robotic Interventions on Repetitive Behaviors and affective States of children with Autism Spectrum Disorder (ASD). Research in Autism Spectrum Disorders, 18, 51 – 63, Elsevier. Uluer, P., Akalin, N., Kose, H. (2015). A New Robotic Platform for Sign Language Tutoring Humanoid Robots as Assistive Game Companions for Teaching Sign Language. International Journal of Social Robotics, 7, 571–585. Springer, Netherlands. Vo Nhu, T. & Sawada, H. (2017). Text-to-speech of a talking robot for interactive speech training of hearing impaired. 10th International Conference on Human System Interactions (HSI), Ulsan, 2017, pp. 166-171, doi: 10.1109/HSI.2017.8005021. Welling, D. R., & Ukstins, C. A. (2017). Fundamentals of Audiology for the Speech-language Pathologist. Jones & Bartlett Learning. Wood, L. J., Robins, B., Lakatos, G., Syrdal, D. S., Zaraki, A., & Dautenhahn, K. (2019). Developing a protocol and experimental setup for using a humanoid robot to assist children with autism to develop visual perspective taking skills. Paladyn, Journal of Behavioral Robotics, 10(1), 167-179. World Health Organization (2020). http://www.who.int. Zhanatkyzy, A. Turarova, A., Telisheva, Z., Abylkasymova, G. & Sandygulova, A. (2019). Robot-Assisted Therapy for Children with Delayed Speech Development: a Pilot Study. 28th IEEE International Conference on Robot and Human Interactive Communication (RO-MAN), New Delhi, India, 2019, pp. 1-5, doi: 10.1109/RO-MAN46459.2019.8956257.
Дискусионни аспекти на взаимовръзката между нарушенията на устния и на писмения език
Статията представлява теоретичен анализ, чрез който се търсят отговори на често поставяни въпроси в съвременната теория и практика във връзка с дислексията на развитието. На обсъждане се поставя проблемът за степента на корелация между специфичните езикови нарушения и дислексията като етиология и прояви, за ранните нарушения на устния език в ролята им на предиктор за поява на дислексия, за спецификата и възрастовата динамика на тези нарушения. Стига се до извод за силна, но не абсолютна взаимовръзка между нарушенията на устния език и тези на писмения и се изтъква нейното значение за диагностиката и терапията в логопедията и сродните ѝ науки. Библиография: Асенова, И. (2009). Невропсихология. Благоевград: Санин – Н и Н. Волкова, Л. С., С. Н. Шаховская, (2000). Логопедия. Москва: Просвещение. Йованович-Симич, Н. (2008). Развитие на терминологията за езикови нарушения. В: Съвременни тенденции в специално-педагогическата и логопедичната терминология, под ред. на Попзлатева, Ц. и др. София: Веда Словена – ЖГ, 189-194. Логинова, Е. А., О. В. Елецкая, (2006). Состояние лексико-граматических компонентов речи у дошкольников с дизорфографией. Логопедия, 4 (14), 22-28. Матанова, В. (2001). Дислексия. София: Софи Р. Матанова, В. (2003). Психология на аномалното развитие. София: Софи Р. Мавлов, Л. (2005). Алексии и аграфии. София: Ромел. Стоянова, Ю. (2006). Психолингвистични изследвания. София: Веда Словена – ЖГ. Anderson, N. & Shames, G. (2006). Human Communication Disorers: An Introduction (7th Edition). Boston: The Allyn & Bacon. Bishop, D. V. M. & Edmundson, A. (1987). Language-impaired 4-years-olds: distinguishing transient from persistent impairment. Journal of Speech and Hearing Disorders, 52, 156-173. Bishop, D. V. M & Snowling, M. J. (2004). Developmental Dyslexia and Specific Language Impairment: Same or Different? Psychological Bulletin, 130 (6), 858-866. Denckla, M. (1972). Clinical syndromes in learning disabilities. Journal of Learning Disabilities, 5, 401-406. Denckla, M. B. & Rudel, R. G. (1976). Rapid „automazed” naming (R.A.N.): Dyslexia differentiated from other learning disabilities. Neuropsychology, 14, 471-479. Galagher, D., Ftith, U., & Snowling, M. J. (2000). Precursors of literacy delay among children at genetic risk of dyslexia. Journal of Child Psychology and Psychiatry, 41 (2), 203-213. Johnson, C. J., Beitchman, J. H., Young, А., Escobar, M., Atkinson, L., Wilson, B., Brownlie, E. B., Douglas, L., Taback, N., Lam, I. & Wang, M. (1999). Fourteen-year follow-up of children with and without speech/language impairment. Journal of Speech, Language and Hearing Research, 42, 744-760. Landerl, K., Ramus, F., Moll, K., Lyytinen, H., Leppanen, P., Lohvansuu, K. ... Schulte-Korne, G. (2013). Predictors of developmental dyslexia in European orthographies with varying complexity. Journal of Child Psychology and Psychiatry, 54:6, 686–694. https://onlinelibrary.wiley.com/doi/pdf/10.1111/jcpp.12029. Leonard, L. B. (1998). Children with Specific Language Impairment. Cambridge, MA: MIT Press. https://mitpress.mit.edu/books/children-specific-language-impairment. Lyytinen, H., Ahonen, T., Eklund, K., Guttorm, T. K., Laakso, M-L., Leinonen, S. ... Viholainen, H. (2001). Developmental pathways of children with and without familial risk for dyslexia during the first years of life. Developmental Neuropsychology, 20 (2):535-554. McArthur, G. M. & Hogben, J. H. (2001). Auditory backword recognition masking in children with a specific language impairment and children with a specific reading disability. Journal of Acoustical Society of America, 109, 1092-1100. Rispens, J. & Been, P. (2007). Subject-verb agreement and phonological processing in developmental dyslexia and specific language impairment. Journal of Language and Communication Disorders, 3, (42), 293-305. Thompson, P. A., Hulme, C., Nash, H. M., Hayiou‐Thomas, E. & Snowling, M. J. Developmental dyslexia: predicting individual risk. Journal of Child Psychology and Psychiatry, Volume 56, Issue 9. https://onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/jcpp.12412. Wilsenach, C. (2006). Syntactic Processing in Developmental Dyslexia and in Speech Language Impairment /SLI/ – Doctoral dissertation. Utrecht University (Netherlands). https://www.lotpublications.nl/Documents/128_fulltext.pdf.
Зависимости между някои двигателни и координационни способности на ръката при ученици в начална училищна възраст
Манипулативните функции на ръката при децата от начална училищна възраст, определени чрез четири задачи от теста Teach Handwriting (Lamont, 2018), показват зависимост от пола и възрастта, както и увеличаване на степента на свързаност помежду си от седемгодишните към десетгодишните ученици. Библиография: Матанова, В., & Тодорова, Е. (2013). Ръководство за прилагане на методика за оценка на образователните потребности на децата и учениците. София: Институт за психично здраве и развитие. Ценова, Ц. (2014). Практическо ръководство по логоритмична терапия. София: Дита М България. Benbow, M. (1995). Assessment of hand skills in the primary child. Fairacres, NM, USA: Clinician’s View. https://www.worldcat.org/title/assessment-of-hand-skills-in-the-primary-child/oclc/840836311. Benbow, M. (1995). Neurokinesthetic Approach to Hand Function and Handwriting. Albuquerque, Understanding the Hand from the Inside-Out Developmental Activities Based on Hand Anatomy. https://www.clinicians-view.com/University/PDF/HF01/HF01TextPreview.pdf. Boyle, C. M. (2007). An analysis of the efficacy of a motor skills training programme for young people with Moderate Learning Difficulties. International Journal of Special Education, 22(1), 11–24. Bureau of Exceptional Education and Student Services Florida Department Education. (2012). Assessments of Functional Skills. Florida: State of Florida, Department of State. Case-Smith J., O'Brien J. C. (2010). Occupational Therapy for Children. 6th ed. Missouri: Mosby Elsevier, 275-312. Cohen, E. J., Bravi, R., & Minciacchi, D. (2018). The effect of fidget spinners on fine motor control. Scientific Reports, 8(1), 1–9. Eather, N., Bull, A., Young, M. D., Barnes, A. T., Pollock, E. R., & Morgan, P. J. (2018). Fundamental movement skills: Where do girls fall short? A novel investigation of object-control skill execution in primary-school aged girls. Preventive Medicine Reports, 11(October 2017), 191–195. Exner C. E. (1992). In-hand manipulation skills. In: Case-smith J, Pehoski C. editors. Development of Hand Skills in the Child. Bethesda, MD, American Occupational Therapy Association, Inc, 35–40. Exner C. E. (1997). Clinical interpretation of in-hand manipulation in young children: translation of movements. American Journal of Occupational Therapy, 51(9), 729-732. Gaul, D., & Issartel, J. (2016). Fine motor skill proficiency in typically developing children: On or off the maturation track? Human Movement Science, 46, 78–85. Gonzalez, S. L., Alvarez, V., & Nelson, E. L. (2019). Do Gross and Fine Motor Skills Differentially Contribute to Language Outcomes? A Systematic Review. Frontiers in Psychology, 10(December), 1–16. Katyal P., Raja K. (2010). Development of a Test of In-Hand Manipulation for children. Journal of Hand Therapy, 23(4), 432–433. Lin, L. Y., Cherng, R. J., & Chen, Y. J. (2017). Effect of Touch Screen Tablet Use on Fine Motor Development of Young Children. Physical and Occupational Therapy in Pediatrics, 37(5), 457–467. Miles Breslin D. M., Exner C. E. (1999). Construct validity of the IHM test: a discriminant analysis with children without disability and children with spastic diplegia. American Journal of Occupational Therapy, 53(4), 381–386. Missiuna, C., Pollock, N., Egan, M., DeLaat, D., Gaines, R., & Soucie, H. (2008). Enabling occupation through facilitating the diagnosis of Developmental Coordination Disorder. Canadian Journal of Occupational Therapy, 75(1), 26–34. Moskowitz, B. H. (2008). What is the effectiveness of a task-oriented approach compared to a process-oriented approach on handwriting legibility among elementary school children? DOT-EBP, 49, 69–73. Pehosi C., Henderson A., Tickle-Degnen L. (1997). In-hand manipulation in young children: rotation of objects in the fingers. American Journal of Occupational Therapy, 51(7), 544-552. Pitchford, N. J., Papini, C., Outhwaite, L. A., & Gulliford, A. (2016). Fine motor skills predict maths ability better than they predict reading ability in the early primary school years. Frontiers in Psychology, 7(May), 1–17. Pont K., Wallen M., Bundy A. (2009). Conceptualising a modified system for classification of in-hand manipulation. Australian Occupational Therapy Journal, 56(1), 2–15. Sang-Min, S. (2018). The effect of fine motor skills on handwriting legibility in preschool age children. Journal of Physical Therapy Science, 30(2), 324–327. Simpson, A., Al Ruwaili, R., Jolley, R., Leonard, H., Geeraert, N., & Riggs, K. J. (2019). Fine Motor Control Underlies the Association Between Response Inhibition and Drawing Skill in Early Development. Child Development, 90(3), 911–923. Souto, P. H. S., Santos, J. N., Leite, H. R., Hadders-Algra, M., Guedes, S. C., Nobre, J. N. P., ... Morais, R. L. de S. (2020). Tablet Use in Young Children is Associated with Advanced Fine Motor Skills. Journal of Motor Behavior, 52(2), 196–203. Van Waelvelde, H., De Weerdt, W., De Cock, P., Smits-Engelsman, B. C. M., & Peersman, W. (2004). Ball Catching Performance in Children with Developmental Coordination Disorder. Adapted Physical Activity Quarterly, 21(4), 348–363. Visser M., Nel, M., Plessis C., Jacobs, S., Joubert, A., Muller, M., Smith B., Heerden T., Soest R. (2016). In-hand manipulation (IHM) in children 6 and 7 years of age: A follow-up study. South African Journal of Occupational Therapy, 46(2)1 52–58. Visser, M., Nel, M., Vries, J. de, Klopper, E., Olën, K., & Coller, J. van. (2014). In-hand manipulation of children aged four and five-years-old: translation, rotation and shift movements, in Bloemfontein. South African Journal of Occupational Therapy, 44(2), 22–28.
Възприемане на учениците със специални потребности от техните съученици в общообразователния клас
Приобщаващото образование е интересен за изследване и наблюдение процес, който следва логиката и политиката за интегриране на хората с различни способности. Множество изследвания се насочват към неговото изучаване в общообразователна среда. Наличието на все повече ученици със специални образователни потребности в училище създава условия за изследване на различни нагласи, взаимоотношенията между учениците в класа, както и ролята на общообразователния учител в процеса. Част от тези проблеми се поставят за разглеждане в настоящото изследване. Прави се опит за описание на приобщаващото образование като многостранен процес, в който се срещат децата и учениците със специални потребности и учителите, техните съученици, връстниците от неформалната общност, в която участват, родителите. Интересни са взаимоотношенията, които възникват между тях в процеса на обучение в общообразователното училище. Изследването прави опит да разкрие нагласите на учениците без нарушения спрямо съучениците им със специални образователни потребности, готовността им за изграждане на взаимоотношения с тях, както и нагласите на общообразователните учители към учениците със специални потребности и приобщаващото образование. Библиография: Андреев, Я. (1994). Олигофренопсихология. София: Унив. изд. „Св. Климент Охридски“. Дионисиева, К. (1996). Глухотата в детска възраст: ранно откриване и въздействие. София: „Сетива“. Добрев, Зл. (2008). Интегрираното обучение на децата със СОП и ресурсните учители – плюсове и минуси. В: СБ. Особености на интегрираното обучение. София. Добрев, Зл. (2009). Съвременни тенденции в интеграцията и обучението на деца с умствена изостаналост. София: Унив. изд. „Св. Климент Охридски“. Евгениева, Е. (1999). Проблемът за интегрирането на деца с умствена изостаналост. Педагогика, 12, 24-32. Евгениева, Е. (2007). Анкетно проучване сред учители за началото на процеса на интегриране. Специална педагогика, 1, 62-74. Кънева, С. (1985). Педагогическа рехабилитация на деца с церебрална парализа. София: ДИ „Народна просвета“. Караджова, К. (2010). Детерминанти на интегрираното обучение при деца с интелектуална недостатъчност. София: Унив. изд. „Св. Климент Охридски“. Министерство на образованието и науката на Република България (2017). Наредба за приобщаващо образование. https://www.mon.bg/upload/22124/nrdb_priobshavashto_izm271219.pdf. Попзлатева, Ц. (2010). Човешката глухота – социо-културна идентичност и профили на личността. София: „Ес принт“. Радулов, Вл. (1995). Интегрираното обучение и специалните училища. Шумен: „Аксиос“. Шошева, В. (2013). Интегриране на децата със специални образователни потребности в условията на детската градина. Министерство на образованието, младежта и науката. Проект No BG051PO001-3.1.03-0001. Квалификация на педагогическите специалисти. Стоянова, П. (2009). Децата със специални образователни потребности – техните семейства и другите. В: СБ. Формиране на умения за съвместна работа на деца със СОП в условията на интегрираното обучение. Шумен. Терзийска, П. (2005). Интегрираното обучение на деца със СОП. Благоевград: Унив. изд. „Неофит Рилски“. Трошева, А. (2003). Методически насоки за овладяване на техническия компонент на писането при ученици с детска церебрална парализа. Специална педагогика, 2, 35-41. Fazlıoglu, Y. (2014). Autism. Sofia: St. Kliment Ohridski Univ. Press. Jessup, G., Bundy, A., Broom, A. & Hancock (2018). Fitting in or feeling exluded: the experiences of high school students with visual impairments. Journal of visual impairment and blindness (JVIB), 112(3), 261-273. Rainer, J., Althuser, K. & F. Kallmann (1967). Family mental health problems in a deaf population (2nd edition). Springfield, IL: Charles C. Thomas. Rezio, G.S., Kayenne, M., & Formigo, R. (2014). Inclusion of children with cerebral palsy in basic education, Physiotherapy [online], 21 (1), 40-46. ISSN 1809-2950. http://dx.doi.org/10.1590/1809-2950/428210114.
Отражение на социалната изолация върху ежедневието на зрително затруднените лица
Социалната изолация е предизвикателство за всеки, когато не е личен избор. Поставени пред ситуация на скоростно адаптиране към неестествения ритъм и ежедневие, хората търсят стратегии за справяне. Дистанционна форма на работа, обучение, общуване, пазаруване, до този момент прилагани инцидентно, сега се превръщат в единствена възможност. В настоящата статия е направен обзор на мерките, които повечето организации на и за слепи са предприели, за да предлагат актуална информация на своите потребители, за да покрият необходимостта им от достъп, да ги запознаят с алтернативни форми на обучение, комуникация, социални дейности, технологии и колкото е възможно, да намалят усещането за изолиране. Как се отразяват това социално дистанциране и изолация на зрително затруднените лица, срещат ли затруднения с ежедневните си дейности и справят ли се с наложените ограничения и мерките за превенция от заразяване? За целта бе проведено проучване сред 26 лица с нарушено зрение за отношението им към въведените ограничителни действия, възможността да изпълняват всекидневните си занимания, както и анализ на положителния и отрицателния отпечатък в личен аспект. Библиография: Радулов, Вл. (2019). Социални проблеми на слепотата и слабото зрение. София: ИК „Феномен“. Сотириу, К. (2018). Автореферат на дисертационен труд на тема: “Развитие на социални компетенции у зрително затруднени ученици”. София: СУ „Св. Кл. Охридски“. Цветкова-Арсова, М. (2008). Ориентиране и мобилност, второ разширено и допълнено издание. София: УИ „Св. Кл. Охридски“. Beecham, J. (2020). The NFB of Colorado Takes the Distancing Out of Social Distancing. Braille monitor, May, Vol. 63, No. 5. Baltimore, Maryland: The National Federation of the Blind. Crossland, M. (2020). What coronavirus crisis means for blind and partially sighted people. The conversation. UK: Academic rigour, journalistic flair. Retrieved June 2020, from https://theconversation.com/what-coronavirus-crisis-means-for-blind-and-partially-sighted-people-136991. Danielsen, C. (2020). Federationism in the Time of the Coronavirus. Braille monitor, May, Vol. 63, No. 5. Baltimore, Maryland: The National Federation of the Blind. Huffman, L. (2020). Access World is Here for You During the COVID-19 Health Crisis. Access World, May. New York: AFB Press. Kendrick, D. (2020). COVID-19: Confessions from a Blind Germaphobe. Access World, May. New York: AFB Press. Lowenfeld, B. (1948). Effects of Blindness on the Cognitive Functions of Children. – In: Berthold Lowenfeld on Blindness and Blind People. Selected Papers by Berthold Lowenfeld (1948). New York: AFB, 1981, 67–78. Pauls, J. (2020). Combat the Tedium of COVID-19 Quarantine with Accessible Games. Access World, May. New York: AFB Press. Rosenblum, L. (2020). Unprecedented Times Call for Unprecedented Collaboration: How Two COVID-19 Surveys Were Created with Input from Across the Field of Visual Impairment to Analyze the Needs of Adults, Students, Teachers, and Orientation and Mobility Practitioners. JVIB, may, v. 114 (3). New York: AFB Press. Walker, C. (2020). Learning in the Time of Covid-19: The Impact on Blind Students of Current Guidance Issued by the US Department of Education Regarding Students with Disabilities. Future reflections, Volume 39, Number 1, Winter. Baltimore, MD: American Action Fund for Blind Children and Adults. COVID-19: stories told over the phone to the visually impaired in Belgium. Retrieved June 2020, from https://unric.org/en/covid-19-stories-told-over-the-phone-to-the-visually-impaired-in-belgium/. How People Who Are Blind or Have Low Vision Can Safely Practice Social Distancing During COVID-19. Retrieved June 2020, from https://www.lighthouseguild.org/newsroom/how-people-who-are-blind-or-have-low-vision-can-safely-practice-social-distancing-during-covid-19/. Tips to Help People with Vision Loss Safely Practice Social Distancing During COVID-19. Retrieved June 2020, from https://www.lighthouseguild.org/vision-health/tips-to-help-people-with-vision-loss-safely-practice-social-distancing-during-covid-19/.
Представяне на българския превод на книгата „Подкрепа на лица с тежки интелектуални и множествени увреждания. Способи за качествен живот“ под редакцията на Беа Маес и Карла Власкамп
Ранна диагностика на детското езиково развитие и превенция на нарушенията на писмения език
Със статията се прави опит за обобщение на резултати от изследване, които сочат възможността ненормативните прояви във функционирането на устния език в горна предучилищна възраст да са надежден предиктор с прогностична стойност за бъдещи затруднения в овладяването на писмения език. Проучване на устния език на 100 деца във възрастта 6-7 години показва водещата предикативна роля на експресивния езиков дефицит. Проспективната оценка на езиковото развитие и разпознаването още в предучилищна възраст на предикторите, сочещи бъдещи затруднения при ограмотяване, са необходими условия за превенция, своевременна терапия и намаляване проявите на специфичните нарушения на писмения език и ученето. Библиография: Атанасова-Трифонова, М., Атанасов, Д., Пенева, Л., Андонова, Е., Мутафчиева, М., Колчева, Н. (2014). Скрининг тест за тригодишни деца. Ръководство. София: Булвест 2000. Тодорова, Е. (2005). Диагностика на езиков дефицит при дислексия, част I. София: Логопедичен център Ромел. Тодорова, Е. (2013). Дислексия. https://www.facebook.com/dyslexia.kids/posts/2077721382263637. Тодорова, Е. (2016). Дислексия: Специфични нарушения на способността за учене. София: УИ Нов български университет. Ценова, Ц. (2011). Норми за правилно писане и скрининг на признаци за дислексия при учениците от ІІ, ІІІ и ІV клас – Дисертационен труд. Софийски Университет „Св. Климент Охридски“(България). http://digilib.nalis.bg/xmlui/handle/nls/2842. Ценова, Ц. (2019). Логопедия: Описание, диагностика и терапия на комуникативните нарушения. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Ценова, Ц. (2020а). Дискусионни аспекти на взаимовръзката между нарушенията на устния и на писмения език. Специална педагогика и логопедия, 1(2020), 61-74. Ценова, Ц. (2020b). Предиктори за дислексия на развитието. Годишник на СУ, ФНОИ, том 113, ред. Коларова, Ц. и кол., София: УИ „Св. Климент Охридски”, (под печат). Якимова, Р. (2009). Нарушения на писмената реч: Практическо ръководство за корекция (2-ро издание). София: Логопедичен център Ромел. Aaron, P. (1991). Can reading disabilities be diagnosed without using intelligence tests? Journal of Learning Disabilities, 24(3), 178-186, 191. Adlof, S., Hogan, T. (2018). Understanding Dyslexia in the Context of Developmental Language Disorders. Language, Speech, and Hearing Services in Schools, 49(4), 762-73. Boets, B., Op de Beeck, H., Vandermosten, M., Scott, S., Gillebert, C., Mantini, D. & Ghesquiеre, P. (2013). Intact but less accessible phonetic representations in adults with dyslexia. Science, 342(6163), 1251-1254. doi: 10.1126/science.1244333 Carroll, J., Mundy, I., & Cunningham, A. (2014). The roles of family history of dyslexia, language, speech production and phonological processing in predicting literacy progress. Developmental Science, 17(5), 727-742. doi: 10.1126/science.1244333 Deacon, S., Parrila, R., & Kirby, J. (2008). A review of the evidence on morphological processing in dyslexics and poor readers: A strength or weakness? In G. Reid, A. Fawceti, F. Manis, L. Siegel (Eds.), The Sage handbook of dyslexia (pp. 212-237). London: Sage. Denckla, M. (1972). Clinical syndromes in learning disabilities: The case for "splitting" vs. "lumping". Journal of Learning Disabilities, 5(7), 401-406. Deuster, D., Zehnhoff-Dinnesen, A., Schmidt, C.-M., Matulat, P., Huebner, J., Reichmuth, K., Fiori. A., & Knief, A. (2008). Development and evaluation of the new module ‘communication disorders’ in medical education. Journal Medical Teacher, 30(8), e225-e231. https://www.tandfonline.com/doi/pdf/10.1080/01421590802216225 DSM-V. (2013). Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders – 5th Edition. Washington, DC: American Psychiatric Association. https://books.google.bg/books?hl=bg&lr=&id=-JivBAAAQBAJ&oi=fnd&pg=PT18&ots=ceWK-7JKvd&sig=arYpqTLny50TDal-fLJnN68aci8&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false Duff, F., Reen, G., Plunkett, K., & Nation, K. (2015). Do infant vocabulary skills predict school-age language and literacy outcomes? Journal of Child Psychology and Psychiatry, 56(8), 848-56. https://acamh.onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/jcpp.12378 Hessler, G. L. (2001). Who is really learning disabled? In R. Sornson & B. Sornson (Ed.), Preventing early learning failure (pp. 21-36). Virginia USA: ASCD Alexandria. ICD-10. (2008). International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems – 10th Revision, Version: 2019. Geneva: World Health Organization. https://icd.who.int/en Gathercole, S., Alloway, T., Willis, C., & Adams, A.-M. (2006). Working memory in children with reading disabilities. Journal of Experimental Child Psychology, 93(3), 265-281. https://dspace.stir.ac.uk/bitstream/1893/799/1/GathercoleJECP.pdf Loukusa, S., Makinen, L., Kuusikko-Gauffin, S., Ebeling, H., Moilanen, I. (2014). Theory of mind and emotion recognition skills in children with specific language impairment, autism spectrum disorder and typical development: group differences and connection to knowledge of grammatical morphology, word-finding abilities and verbal working memory. International Journal of Language and Communication Disorders, 49(4), 498-507, doi: 10.1111/1460-6984.12091 Lovett, M., Frijters, J., Wolf, M., Steinbach, K., Sevcik, R., & Morris, R. (2017). Early intervention for children at risk for reading disabilities: The impact of grade at intervention and individual differences on intervention outcomes. Journal of Educational Psychology, 109(7), 889-914. doi: 10.1037/edu0000181 Lyytinen, H., Erskine, J., Hamalainen, J., Torppa, M., & Ronimus, M. (2015). Dyslexia – Early Identification and Prevention: Highlights from the Jyvaskyla Longitudinal Study of Dyslexia. Journal Current Developmental Disorders Reports, 2(4), 330-338. doi: 10.1007/s40474-015-0067-1 Miles, T. (1983). Dyslexia. Springfield, Illinois: Charles C. Thomas Publishers. Olson, R. (2002). Dyslexia: nature and nurture. Dyslexia, 8(3), 143-159. doi: 10.1002/dys.228 Pennington, B. (2006). From single to multiple deficit models of developmental disorders. Cognition, 101(2), 385-413. doi: 10.1016/j.cognition.2006.04.008 Rutter, M., Caspi, A., Fergusson, D., Horwood, L., Goodman, R., Maughan, B., Moffitt, T., Meltzer, H., & Carroll, J. (2004). Sex differences in developmental reading disability: new findings from 4 epidemiological studies. Journal оf the American Medical Association, 291(16), 2007-2012. doi: 10.1001/jama.291.16.2007 Scarborough, H. (1990). Very early language deficits in dyslexic children. Child Development, 61(6), 1728-1743. doi: 10.1111/j.1467-8624.1990.tb03562.x Scarborough, H. (2005). Developmental Relationship Between Language and Reading: Reconciling a Beautifil Hypothesis With Some Ugly Facts. In H. Catts & A. Kamhi (Eds.), The Conection Between Language And Reading Disabilities (pp. 3-22). New Jersey, London: Lawrence Erlbaum Associates Publishers. Schumacher, J., Hoffmann, P., Schmаl, C., Schulte‐Kоrne, G., & Nоthen, M. (2007). Genetics of dyslexia: the evolving landscape. Journal of Medical Genetics, 44(5), 289-297. Scott, C., & Windsor, J. (2000). General language performance measures in spoken and written narrative and expository discourse of school-age children with language learning disabilities. Journal of Speech, Language, and Hearing Research, 43(2), 324-339, doi: 10.1044/jslhr.4302.324 Storch, S., Whitehurst, G. (2002). Oral language and code-related precursors to reading: Evidence from a longitudinal structural model. Developmental Psychology, 38(6), 934-47. Teale, W. & Sulzby, E. (Eds.) (1986). Emergent literacy: Writing and reading. N Jersey: Ablex. Thompson, P., Hulme, C., Nash, H., Hayiou-Thomas, E. & Snowling, M. (2015). Developmental dyslexia: predicting individual risk. Journal of Child Psychology and Psychiatry, 56(9), 976-987, doi: 10.1111/jcpp.12412 Timler, G., Vogler-Elias, D., McGill, K. (2007). Strategies for Promoting Generalization of Social Communication Skills in Preschoolers and School-aged Children. Topics in Language Disorders, 27(2), 167-181, doi: 10.1097/01.TLD.0000269931.18881.90 Townend, J. & Turner, M. (Eds) (1999). Dyslexia in Practice: A Guide for Teachers. New York: Kluwer Academic/Plenum Publishers. Troia, G. (2011). How Might Pragmatic Language Skills Affect the Written Expression of Students with Language Learning Disabilities? Topics in Language Disorders, 31(1), 40-53, doi: 10.1097/TLD.0b013e31820a0b71 Wanzek, J., & Vaughn, S. (2007). Research-based implications from extensive early reading interventions. School Psychology Review, 36(4), 541-561.
Социално-сексуално обучение на ученици и младежи с множество увреждания
Социално-сексуалното обучение на ученици и младежи с множество увреждания е тема, която предизвиква много дискусии както сред професионалната общност, така и сред обществото като цяло. Като общество продължаваме да не се чувстваме комфортно по отношение на сексуалността и уврежданията. Затова и не е необичайно недоразуменията и объркванията в социално-сексуалното развитие и възпитание да произтичат от тези различни представи, които хората имат за сексуалността. Всичко това налага да се обогати педагогическия опит в тази област и да се предложат съвременни образователни програми по социално-сексуално обучение за ученици и младежи с множество увреждания. Ясните правила, конкретните указания за обучение и въздействие, както и подходящо практическо обучение за училищния персонал и семейството са много важни за предоставяне на подходящо социално-сексуално обучение на дете с множество увреждания. Добрите политики и указания пък намаляват риска от истинска злоупотреба или съмнения за такава. Цялостният подход към социално-сексуалното обучение може да отнеме повече време, но осигурява успех при предоставянето на сексуалното обучение на тази група ученици и младежи. Библиография: Стойнова, Д., Добрева, К., Кангалова, Г. (2006). Ръководство за обучение на зрително затруднени деца с допълнителни увреждания. АРДНЗ, София. Цветкова-Арсова, М. (2002). Обучение на зрително затруднени с множество увреждания и на сляпоглухи. Екопринт, София. Цветкова-Арсова, М. (2015). Педагогика на деца и ученици с множество увреждания. ИК Феномен, София. Kapperman, G., & Kelly, S. (2013). Sex Education Instruction for Students Who Are Visually Impaired: Recommendations to Guide Practitioners. Journal of Visual Impairment & Blindness, May-June, 226-230. Krupa, C., & Esmail, S. (2010). Sexual health education for children with visual impairments: Talking about sex is not enough. Journal of Visual Impairment & Blindness, 104, 327-337. Miller, T. (1994). Social/sex education for the deafblind. New Bruswick, Canada. Miller, T. (1999). Social/sex education for children and youth who are deafblind. Toronto, Canada, University of Toronto Press. Moss, K., & Blaha, R. (2001). Introduction to Sexuality Education for Individuals Who Are Deaf-Blind and Significantly Developmentally Delayed. Retrieved from https://www.nationaldb.org/info-center/intoduction-sexuality-education/. Schuster, C.S., (1986). Sex education of the visually impaired child: The role of parents. Journal of Visual Impairment & Blindness, 80(4), 675-680.
За нагласите на авторите на научни публикации
Разработване на дигитални ресурси в подкрепа на практическото и електронно обучение на студентите
Педагогически технологии при овладяване на календарно-темпорална лексика в обучението на студенти по български жестов език
Статията е посветена на експериментално изследване, насочено към идентифициране на особеностите при овладяване на календарно-темпорална лексика от чуващи студенти чрез прилагане на конкретна педагогическа технология в обучението по български жестов език (БГЖЕ) като втори език (Е2). В изследването участват 180 чуващи студенти (всички от женски пол), които изучават основите на БГЖЕ като втора знакова система. Възрастовият диапазон варира в рамките на 18 и 32 години. В зависимост от прилаганата педагогическа технология, участниците са обособени в две групи: контролна (КГ) и експериментална (ЕГ). Съдържанието на апробирания обучителен инструмент представлява симбиоза между представяне на двигателно-пространствени структури, репрезентация на познание и графично кодиране, предлагащо надеждна информация за знаковите единици, които имат подчертано абстрактен характер. Диагностичната проверка на уменията за използване на календарно-темпорална лексика е извършена чрез поставяне на езикова задача, включваща изпълнение на жестове, изразяващи темпорални значения, които са условно разпределени в 8 категории по семантичен признак. При анализа на резултатите бяха идентифицирани статистически значими разлики в жестовата продукция на студентите от КГ и ЕГ в 6 семантични категории (<0.01, <0.05). В 3 от тях получените данни са индикатор за високо ниво на значимост (<0.001). Резултатите ясно демонстрират позитивния ефект от приложената педагогическа технология при представянето на жестовете, обозначаващи календарно-времеви концепции. Библиография: Ангелова, П. (2018) Втори език за деца, Рийдър за учителя. Изд. „Елиас Канети“, Р. Балканска, Н. (2009). Кохлеарната имплантация в детска възраст – приложение, рехабилитация, обучение. С. Балканска, Н., Лозанова, Сл., Дионисиева, К. (2020). Методическо ръководство за обучение по български жестов език в предучилищна и начална училищна възраст. МОН, С. Джангозова, Сп., Мошева, М., Стайков, Л. (2006). Български жестомимичен речник. ИК Кураж – Тишина, С. Замфиров, М. (2016). Особености на невербалната комуникация при ученици със слухови нарушения в условията на интегрирана учебна среда. VI Есенен научно-образователен форум Модернизация на образованието 11-12 ноември. Лозанова, Сл. (2018). Българският жестов език като предмет на лингвосемиотично изследване – методология и изводи. Научни и практически аспекти на приобщаващото образование: материали от Юбилейна научна конференция с международно участие, Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, София, 260-269. Лозанова, Сл. (2002). Предпоставки за развитие на билингвизма като метод за обучение на деца с увреден слух. Специална педагогика, УИ, София. Попзлатева, Ц. (2017). Въведение към речник на българския жестов език. В: Речник на българския жестов език, МОН, С. Попзлатева, Ц. (2020). Невропсихологични детерминанти на вербалната комуникация с устен и жестов език. Образование и изкуства: Традиции и перспективи, Сборник доклади от Научно-практическа конференция, посветена на 80-годипнината от рождението на проф.д-р Георги Бижков, Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 469-478. Съева, Св., Стоянова, И. (2020). Педагогическо ръководство за подготовка на преводачи по български жестов език. МОН, С. Тишева, Й. и колектив (2017). Теоретично описание на граматиката на българския жестов език. МОН, С. Трошева-Асенова, А. К. (2008). Закономерности в овладяването на жестовия език от децата с увреден слух. Специална педагогика, 13(1), 46-55. Трошева-Асенова, А. (2013). Жестова комуникация и кохлеарна имплантация. Годишник на Шуменския Университет, том XVII D, УИ "Епископ Константин Преславски", 38-43. Цветкова-Арсова, М. (2015). Педагогика на деца и ученици с множество увреждания. ИК „Феномен“, С. Цветкова-Арсова, М., Борисова, Д., Парапанов, Св. (2020). Методическо ръководство за обучение на сляпо-глухи по български жестов език и алтернативни средства за комуникация. МОН, С. Baus, C., Carreira, M. & Emmorey, K. (2013). When does iconicity in sign language matter? Language and Cognitive Processes, 28(3), 261-271. Bochner, J. N., Samar, V. J., Hauser, P. C., Garrison, W. M., Searls, J. M. & Sandrs, C. M. (2016). Validity of the American Sign Language discrimination test, Language testing, 33(4), 473-495. Brentari, D., Copolla, M., Mazzoni, L. & Goldin-Meadow, L. (2012). When does a system become phonological? Handshape production in gesturers, signers, and homesigners, Natural Language and Linguistic Theory, 30(1), 1-31. Channon, R. (2002). Signs are single segments, Phonological representations and temporal sequencing in ASL and other signed languages, Sign Language and Linguistics, 5, 99-102. Emmorey, K., Borinstein, H., Thompson, R. & Golan, T. (2008). Bimodal bilingualism, Bilingualism: Language and Cognition, 11(1), 43-61. Fenlon, J., Denmark, T., Campbell, R. & Woll, B. (2007). Seeng sentence boundaries, Sign Language and Linguistics, 10, 177-200. Ortega, G. & Morgan, G. (2010). Comparing child and adult development of a visual phonological system, Language, Interaction, & Acquisition, 1(1), 67-81. Ortega, G. & Morgan, G. (2015). Input processing at first exposure to a sign language, Second Language Research, 1-21. Quinto-Pozos, D. (2008). Teaching American Sign Language to hearing adult learners, Annual Review of Applied Linguistics, 31, 137-158. Rosen, R. (2004). Beginning L2 production errors in SL Lexical phonology, Sign Language and Linguistics, 7, 31-61. Supalla, T., Hauser, P. C. & Bavelier, D. (2014). Reproducing American Sign Language sentences: Cognitive scafolfing in working memory, Frontiers in Psychology, 5, 1-16. Thompson, R. L., Vinson, D. P. & Vigliocco, G. (2010). The link between form and meaning in BSL: Lexical processing effects in a phonological decision task, Journal of Experimental Psychology: Learning, Memory and Cognition, 36(4), 1017-1027.
Сравнителен анализ на възгледите за обучението в онлайн и дистанционна форма на специалните педагози, преподаващи на ученици със специални образователни потребности в България и Гърция
Статията представя в сравнителен план резултатите от проведено през 2020 – 2021 г. анкетно проучване сред специални педагози в България и Гърция, работещи с деца и ученици със специални образователни потребности (СОП) в онлайн и дистанционна форма. Проучени са различни аспекти от работата на специалните педагози, сред които: тяхната готовност за този формат на работа, вижданията им за компетенциите, които трябва да притежават, мнението им за резултатността на онлайн и дистанционната форма на обучение, онлайн платформите, които се ползват, трудностите, с които се сблъскват и пр. Библиография: Закон за предучилищното и училищно образование, обн. ДВ. бр.79 от 13.10.2015 г., изм. и доп. ДВ. бр. 82 от 18.09.2020 г., публ. 18.09.2020 г. Наредба за приобщаващото образование. Приета с ПМС No 232 от 20.10.2017 г., обн., ДВ, бр. 86 от 27.10.2017 г., изм. и доп. ДВ. бр.92 от 27 октомври 2020 г. Цветкова-Арсова, М., Томова, М. (2021). Нови компетентности на специалните педагози, подпомагащи приобщени деца и ученици със специални образователни потребности (СОП) в условията на онлайн и дистанционно обучение, Общоуниверситетска научна конференция „ИЗМЕРЕНИЯ НА КОМПЕТЕНТНОСТТА“, София, декември 2020 г., УИ „Св. Климент Охридски“, 315-332. Цветкова-Арсова, М., Томова, М., Антониу, А. (2021). Работа с деца и ученици със специални образователни потребности (СОП) в условията на онлайн и дистанционно обучение в България и Гърция – сравнително проучване, втора научно-практическа конференция „ОБРАЗОВАНИЕ И ИЗКУСТВА:ТРАДИЦИИ И ПЕРСПЕКТИВИ“, София, ноември 2021 г., УИ „Св. Климент Охридски“, 476-489. Baglama, B., Yikmis, A., Demirok, M. S. (2017). Special Education Teachers' Views on Using Technology in Teaching Mathematics. European Journal of Special Education Research, 2 (5), 120-134.doi: 10.5281/zenodo.839032. Balkist, P. S., Agustiani, N. (2020). Responses of students with special needs to online mathematics leaning during pandemic, Journal of Physics: Conference Series 1657 (2020) 012031IOP Publishing doi: 10.1088/1742-6596/1657/1/0120311. Carter, R. A. Jr., Rice, M., Yang, S., & Jackson, H. A. (2020). Self-regulated learning in online learning environments: Strategies for remote learning. Information and Learning Sciences, 121(5/6), 321-32. Melhado, W. (2021). SEN students in the time of remote learning. https://www.teacherhorizons.com/advice/sen-students-in-the-time-of-remote-learning/, retrieved on 1 November 2021. Minaeian, J., Osborne, A. (2020). Supporting learners with Special Educational Needs online, Cambridge Professional Development, https://www.cambridgeinternational.org/images/supporting-learners-with-sen-online-transcript.pdf, retrieved on 18 November 2021. Petretto, D. R., Carta, S. M., Cataudella, S., Masala, I., Mscia, K. L., Penna, M. P., Piras, P., Pistis, I., Masala, C. (2021). The Use of Distance Learning and E-learning in Students with Learning Disabilities: A Review on the Effects and some Hint of Analysis on the Use during COVID-19 Outbreak. Journal of Clinical Practice and Epidemiology in Mental Health, 17, 92–102, doi: 10.2174/1745017902117010092. Rice, M. F. (2018). Supporting literacy with accessibility: virtual school course designers’ planning for students with disabilities. Online Learning, 22(4), 161-179. Villano, M. (2020). Students with special needs face virtual learning challenges, CNN, https://edition.cnn.com/2020/09/24/health/special-needs-students-online-learning-wellness/index.html, retrieved on 29 May 2021. Young, J., Donovan, W. (2020). Shifiting Special Needs Students to Online Learning in the COVID-19 Spring, Challenges for Students, Families, and Teachers. Pioneer Education Policy Brief, Pioneer Institute for Public Policy Research, ERIC Collection, June 2020, https://eric.ed.gov/?id=ED605503, retrieved on 27 May 2021.
ученици със специални образователни потребности (СОП)
Въз основа на анализираните нови източници, между които речи и приветствия пред различни институции, това изследване представя малко известни факти от жизнения път на уникалната Ан Съливан – от приюта за бедни до световната слава с обучението на великата сляпоглуха Хелън Келър. Систематизирани са принципите и етапите в т. нар. от Съливан „Разговорен метод“, насочен към преодоляване на формалната структура на обучението въз основа на реалните потребности на сляпоглухото дете. Без преувеличаване на ролята на словесната реч в своята оригинална концепция, Съливан намира добър баланс между невербалното и вербалното общуване. Възгледите ѝ за общото образование и училището на бъдещето, нейното отношение към социалните проблеми на обществото имат своята актуалност и днес. Библиография: Келър, Х. (2004). Историята на моя живот. Българска асоциация за обучение на зрително затруднени деца, София. Радулов, В. (2017). История на педагогиката на зрително затруднените. издателство „ФЕНОМЕН“, София. Радулов, В. (2020). 140 години от рождението на Хелън Келър, проучване върху една уникална личност. „Специална педагогика и логопедия“, том 2, 2020. Bell, A. (1903). Letter from Alexander Graham Bell to Annie Sullivan, April, 2, 1903. https://www.loc.gov/resource/magbell.12800108/?st=gallery. Braddy, N. (1933). Anne Sullivan Macy: The Story Behind Helen Keller. Doran, NY. Keller, H. (1955). Teacher: Anne Sullivan Macy. AFB New York. Lash, J. (1981). Helen and teacher. The story of Helen Keller and Anne Sullivan Macy. “Dell Publishing Co” New York. Macy, J. (1905). The story of my life by Helen Keller with her letters. Doubleday, Page & Company. Sullivan, A. (1886). Anne's Commencement Speech at the Perkins School for the Blind (June 1, 1886), The Helen Keller Kids Museum. https://www.afb.org/about-afb/history/online-museums/helen-keller-museum. Sullivan, A. (1894). Account in her address at Chautauqua, in July, 1894, at the meeting of The American Association to Promote the Teaching of Speech to the Deaf. Sullivan, A. (1915). Anne's Speech November Seventh, 1915, of San Francisco the Panama-Pacific International Exposition. Sullivan, A. (1931). Address delivered before the World Conference on Work for the Blind in New York (April 2, 1931). Sullivan, A. (1932). Education in the Light of Present-Day Knowledge and Need, Speech at Temple University (February 15, 1932).