Семинар_BG е рецензирано онлайн списание със свободен достъп в сферата на културните изследвания. То се ситуира на границата между дисциплини като антропология, естетика, социология, медиен анализ. Задачата на екипа е да направим видимо невидимото, да изместим изследователския поглед от традиционните предмети и проблеми към новите процеси и групи в обществото, да разберем, преди да съдим.
Пътят от художника до теоретика и обратно
Статията анализира градското градинарстване като практика на обитаване в българския постсоциалистически град. На основата на дългосрочно антропологично изследване в жилищен район „Тракия“ в Пловдив текстът проследява как междублоковите градинки и периферните „ранчо“-градини се поддържат, трансформират и наследяват в условията на променящи се режими на управление, собственост и регулация на градските пространства. Градинката е разгледана като хетеротопично и хетерохронно пространство, в което се наслагват различни практики на грижа, присвояване и гражданско участие. Анализът показва как чрез повтаряеми практики на засаждане, поддръжка и защита на малки парцели земя градските обитатели превръщат абстрактното публично пространство в обитавано място. В този смисъл градското градинарстване се интерпретира като устойчив механизъм за вкореняване в града и като аналитичен ключ към разбирането на постсоциалистическите форми на обитаване и договаряне на публичното пространство. Библиография Бунджулов, А. (2003). Какво възниква на мястото на? Изкуствени стави и мрежи при социализма. Социологически проблеми, 1–2, 87–105. Деянов, Д. (2003). Обществото на мрежите и социоанализа на дара (Пиер Бурдийо и Иво Можни). Социологически проблеми, 1–2, 72–86. Дичев, И. (2003). Усядането на номадския комунизъм. Социалистическата урбанизация и формите на гражданство. Социологически проблеми, 3–4, 33–63. Дичев, И. (2005). Пространства на желанието, желание за пространство. София: ЛИК. Златкова, М. (2012). Етносоциология на града. По примера на град Пловдив. Пловдив: Университетско издателство „Паисий Хилендарски“. Мос, М. (2001). Дарът. Форма и основание за обмена в архаичните общества. София: Критика и хуманизъм. Николова, Н., и Георгиева, М. (2003). Въплътената история на настоящето: трансформация на мрежовите капитали. Социологически проблеми, 1–2, 217–234. Петров, П., и Ганева-Райчева, В. (съст.). (2021). Растения и хора: Приближения към биокултурните връзки. София: Институт за етнология и фолклористика с Етнографски музей – БАН. Пикард, Д. (2020). Нагласи на местната власт и гражданските актьори за развитието на София като зелен град чрез градско земеделие. Социологически проблеми, 52(2), 575–595. Райчев, А. (2003). Генезис, мутация и дегенерация на вторите мрежи. Социологически проблеми, 1–2, 5–13. Сукарев, В. (2023). Пловдивската община и изграждането на градската и туристическата инфраструктура, 1944–1990 г. Проучване върху институционалната, стопанската и всекидневната история на Пловдив. Пловдив: Академично издателство на АУ – Пловдив. Фуко, М. (1998). Надзор и наказание. Раждането на затвора. Прев. Пенко Стайнов, Антоанета Колева. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Argüelles, L., Anguelovski, I., & Dinnie, E. (2017). Power and privilege in alternative civic practices: Examining imaginaries of change and embedded rationalities in community economies. Geoforum, 86, 30–41. https://doi.org/10.1016/j.geoforum.2017.08.013. Axinte, A., Rafanell, C., and Iancu, B. (2025). Commoning the gardens by the Bloc. Informal gardening practices in the collective housing districts of a post-socialist city. Environmental Sociology, 11(4), 426–437. https://doi.org/10.1080/23251042.2025.2500727. Balázs, B. (2018). Community-building through food self-provisioning in Central and Eastern Europe: An analysis through the food commons framework. In J. L. Vivero-Pol et al. (eds.), Routledge handbook of food as a commons (pp. 480–493). London: Routledge. https://doi.org/10.4324/9781315161495. Baudry, S. (2010). Cultiver son jardin, s'inscrire dans la ville : Approche anthropologique des community gardens de New York City. Paris: Université Paris-Diderot – Paris VII. https://tel.archives-ouvertes.fr/tel-00962486 [20.12.2025]. Bellows, A. (2004). One hundred years of allotment gardens in Poland. Food & Foodways, 12(4), 247–276. https://doi.org/10.1080/07409710490893793. Bourdieu, P. (1977). Outline of Theory of Practice. Cambridge: Cambridge University Press. https://doi.org/10.1017/CBO9780511812507. Bourdieu, P. (1980). Le mort saisit le vif. Actes de la recherche en sciences sociales, 32–33, 3–14. https://doi.org/10.3406/arss.1980.2077. Bourdieu, P. (1986). The Forms of Capital. In J. Richardson (ed.), Handbook for the Sociology of Education (pp. 241–258). New York: Greenwood Press. Brenner, N., Peck, J., and Theodore, N. (2010). After neoliberalization?, Globalizations, 7(3), 327–345. Daněk, P., Jehlička, P., and Smith, J. (2022). Urban gardening as multifunctional practice: Food, leisure and care. Geoforum, 128, 1–10. Djokić, V., et al. (2018). Everyday practices in socialist housing estates: Informality and appropriation of space. Cities, 74, 20–28. Foucault, M. (1986). Of Other Spaces (trans. Jay Miskowiec). Diacritics, 16(1), 22–27. https://doi.org/10.2307/464648. Galoș, D., and S. Medeșan. (2022). From Temporary Spatial Practices to Permanent Architectural Forms.The Case of “La Terenuri” from Mănăștur Neighborhood, Cluj-Napoca. Studies in History and Theory of Architecture, 10, 169–178. https://doi.org/10.54508/sITA.10.13. Gill, S. E., Handley, J. F., Ennos, A. R., and Pauleit, S. (2007). Adapting cities for climate change: The role of green infrastructure. Built Environment, 33(1), 115–133. Lefebvre, H. (2000). La production de l’espace. Paris: Anthropos. McClintock, N. (2014). Radical, reformist, and garden-variety neoliberal: Coming to terms with urban agriculture’s contradictions. Local Environment, 19(2), 147–171. Parusheva, D., Marcheva, I., and Zlatkova, M. (2010). Tinkering in Daily Life: People, State and Social(ist) Housing in Bulgaria. Études balkaniques, 3, 69–91. Pickard, D., Koleva, G., Draganova, M., Chengelova, E., Nakova, A., Stoyanova, Z., Tsvetkov, P., and Toleva-Nowak, N. (Eds.). (2022). Urban agriculture for improving the quality of life: Examples from Bulgaria. Springer Nature Switzerland AG. https://doi.org/10.1007/978-3-030-94742-2. Sovová, L., and Krylová, R. (2019). The Countryside in the City? Rural-Urban Dynamics in Allotment Gardens in Brno, Czech Republic. Moravian Geographical Reports 27(2): 108–121. https://doi.org/10.2478/mgr-2019-0009. Țânțaș, M. D. (2012). Grădinar de București. Grădinile urbane din cartierul Pajura – studiu de caz. Master diss., Bucharest: Școala Națională de Studii Politice și Administrative, Facultatea de Ştiinte Politice. Zlatkova, M. (2015). Gardening the City: Neighbourliness and appropriation of the common spaces in Bulgaria. Colloquia Humanistica, 57, 41–60. https://doi.org/10.11649/ch.2015.012. Zrnić, V. (2018). City-making through urban gardening: public space and civic engagement in Zagreb (with T. Rubić), Narodna umjetnost, 55(1), 159-179. Онлайн публикации / медийни източници Екип Марица. Ранчото зад панелката: Кметски тъст гледа чушки зад блока, Марица. 29.06.2016 г. https://marica.bg/plovdiv/gradat/ranchoto-zad-panelkata-kmetski-tast-gleda-chushki-zad-bloka [20.12.2025]. „Кварталите на Пловдив „заедно““ (виртуално портфолио) – проект на ПУ „Паисий Хилендарски“, АКЕА „Медиатор“, Фондация „Стойна Кръстанова“ и ОФ „Пловдив 2019“. Страница: „Тракийското ранчо“. https://zaednoplovdiv.com/%d1%82%d1%80%d0%b0%d0%ba%d0%b8%d0%b9%d1%81%d0%ba%d0%be%d1%82%d0%be-%d1%80%d0%b0%d0%bd%d1%87%d0%be/ [20.12.2025]. Население. Официален сайт на Община Пловдив, район „Тракия“. https://trakia-plovdiv.bg/info/naselenie [20.12.2025]. One Architecture Week. https://onearchitectureweek.com/about/ [20.12.2025]. Попов, В. (2025). Що е то градско земеделие и защо има почва у нас?, Stroiinfo. Достъпно на: https://stroiinfo.com/shto-e-to-gradsko-zemedelie/ [20.12.2025]. Чипева, Н. (2012). Плащайте сега и за градинката. Капитал. http://www.capital.bg/politika_i_ikonomika/bulgaria/2012/01/20/1749771_plashtaite_sega_i_za_gradinkata/ [20.12.2025]. Нормативни актове Национални закони Закон за собствеността на гражданите. Обн., ДВ, бр. 36 от 10.05.1973 г.; отм., ДВ, бр. 17 от 1.03.2005 г. https://www.lex.bg [20.12.2025]. Закон за общинската собственост. Обн., ДВ, бр. 44 от 21.05.1996 г., в сила от 1.06.1996 г., с посл. изм. и доп. https://www.lex.bg. [20.12.2025]. Закон за управление на етажната собственост. Обн., ДВ, бр. 6 от 23.01.2009 г., в сила от 1.05.2009 г., с посл. изм. и доп. https://www.lex.bg. [20.12.2025]. Постановления на Министерския съвет Постановление № 26 на Министерския съвет от 23 април 1987 г. за предоставяне на земя за ползване от гражданите. Обн., ДВ, бр. 34 от 1.05.1987 г. https://www.lex.bg [20.12.2025]. Наредби на Община Пловдив Наредба за придобиване, управление и разпореждане с общинско имущество на Община Пловдив. Приета с решение на Общински съвет – Пловдив през 2010 г., с последващи изменения и допълнения. https://www.plovdiv.bg. [20.12.2025]. Наредба за развитие и опазване на зелената система на Община Пловдив. Приета от Общински съвет – Пловдив, с последващи изменения и допълнения. https://www.plovdiv.bg. [20.12.2025]. Наредба за местните такси и цени на услуги на Община Пловдив. Приета от Общински съвет – Пловдив, с последващи изменения и допълнения. https://www.plovdiv.bg. [20.12.2025].
Авторски права (c) 2025 Семинар_BG https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.bg
Настоящият брой на Семинар_BG е посветен на градската природа. Това е подвеждащо понятие, което може да бъде разбрано като естеството на градското, натуралното състояние или присъщите характеристики на урбанизацията. Този брой се разграничава от подобни разбирания. Следвайки идеите на Дескола и тези на Инголд, темата на броя би трябвало да гласи градска околна среда, тъй като понятието природа може да бъде ползвано само от същество, което се поддава на илюзията, че не принадлежи към нея. Градовете са едни от тези пространства, в които онтологията на натурализма е най-видима и най-трудна за преодоляване. Откъде да започнем, за да видим сградите, пътищата, кварталите като околната среда на нашия и други видове? Пукнатината в тротоара, където е пуснало корени растение, старата лампа, в която си е направил гнездо синигер – това са пространствата и случките, в които друг живот активно дефинира и преформулира средата. Градската природа, която се търси в страниците на този брой, е екологичната динамика на града, изразяваща се не само в това, което е отвъд социалното, а като динамика между физическа и социална среда, човешки и не-човешки жители. В текстовете тази динамика се разглежда през конкретни случаи – градски лехи в междублокови пространства, създаване или загуба на зелени площи, отглеждане и разсаждане на ендемит. Библиография Георгиев, К. (2025). Екопътеки в сянката на комбината: траектории на природата в постиндустриален Източен Сибир. Семинар_BG, 30, 135-162. Димитрова, П. (2025). Дигитално номадство и връзка с природата: примери от град Банско. Семинар_BG, 30, 163-185. Дичев, И. (2005). Пространства на желанието, желания за пространство. София: Изток-Запад. Драганова, И. (2025). Морската градина в Бургас между бранд на града и конструкт на локална идентичност: градската природа като идеология, място, памет. Семинар_BG, 30, 30-61. Златкова, М. (2025). Да засадиш (в) града: градското градинарстване и модели на градско обитаване. Семинар_BG, 30, 105-134. Караджов, В. (2025). Градски екопарк „Баделема“ – бъдеще (не)възможно. Семинар_BG, 30, 62-104. Кънева, Р. (2024). Зеленото наследство на българските градове. В И. Кабаков (съст.), Културната памет на града (pp. 120–147). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Кърцелин, В. (2025). Градските угари: територии на въображението и забравата. Семинар_BG, 30, 13-29. Descola, Ph. (2013). Beyond Nature and Culture. Chicago: University Chicago Press. Gandy, G. (2022). Natura Urbana. Ecological Constellations in Urban Space. Cambridge: MIT Press. Haase, D., Dushkova, D., Haase, A., & Kronenberg, J. (2017). Green infrastructure in post-socialist cities, evidence and experience from Eastern Germany, Poland and Russia. In T. Tuvikene, W. Sgibnev & C. Neugebauer, C. (eds.), Post-Socialist Urban Infrastructures. Abingdon: Routledge. Hunold, Ch. (2017). Why Not the City? Urban Hawk Watching and the End of Nature. Nature and Culture, 12(2), 115–136. https://doi.org/10.3167/nc.2017.120202 Ingold, T. (2000). The Perception of the Environment: Essays on livelihood, dwelling and skill (2002 ed.). Taylor & Francis e-Library. Mabey, R. (1973). The unofficial countryside. London: Collins. Smith, N. (2006). Foreword. In N. Heynen, M. Kaika & E. Swyngedoouw (eds.), In the Nature of Cities. Urban political ecology and the politics of urban metabolism. Taylor & Francis e-Library. Steel, W., & Maller, C. (2019). More-than human Cities: Where the Wild Things Are. Geoforum 106, 411–415. Wang, J. (2024). Reimagining the More-than-human city: Stories from Singapore. Cambridge: MIT Press.
Настоящият текст разглежда трансформациите в границата между един източносибирски постиндустриален град и заобикалящата го природа през призмата на пенсионирани учени и тяхната работа в рамките на различни проекти, финансирани чрез грантове и целящи опазването на редки видове и развиването на инфраструктура за екотуризъм. Като проследявам начините, по които учените се ангажират с природата около своя град, показвам промяната в ценностните режими, отношението към околната среда и начините, по които информантите ми се опитват да си осигурят ниша в зеленото бъдеще на града, което местните и федералните власти са обещали и заложили в редица документи, а местните жители считат за неизбежно. Библиография Абалаков, А. Д., & Панкеева, Н. С. (2010). Особые экономические зоны туристко-рекреационного типа. Известия Иркутского государственного университета, 3(2), 3–18. Бокова, И. (2003). Човекът, природата, музеят. В М. Елчинова & О. Тодоров (съст.), Ловци на умове. Лекции по антропология, т. 2. (pp. 18-24). София: Нов български университет. Гарнизов, В. (2008). От екологичен детерминизъм към нови екологии. В В. Гарнизов, & Цв. Лазова (съст.), Ловци на умове. Лекции по антропология, т. 3, (pp. 11-45). София: Нов български университет. Генчева, Р. (2015). Направи си сам музей на социализма. Семинар_BG, 8. https://seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy8/561-napravi-si-sam-muzei-na-sotzializma.html [30.08.2025] Зоммер, Е. & Зоммер, Э. (2016). Мальенкий оазис большой науки: история Института экологической токсикологии на Байкале. Иркутск: Реноме. Кожова, О. М. (1986). Наука – производству! Решать в комплексе. Байкальский целлюлозник, 17(467/30.04.1986), 3. Лапин, Б. Ф. (съст.). (1987). Слово в защиту Байкала. Материалы, дискусии. Иркутск: Восточно-Сибирское книжное издательство. Островитянов, К. В., Шепилов, Д. Т., Леонтьев, Л. А., Лаптев, И. Д., Кузьминов, И. И., & Гатовский, Л. М. (1954). Политическая экономия. Учебник. Москва: Государственное издательство политической литературы. Панфилов, О. (2014). Культ личности Путина: путь от топтуна до диктатора. Крым.Реалии. https://ru.krymr.com/a/26709735.html/ [20.11.2025] Распоряжение правительства Российской Федерации № 1398-р/29.07.2014. (2014). Селеев, С. & Павлов, А. (2016). Гаражники. Москва: Страна Оз. Ballestero, A. (2019). A Future History of Water. Durham: Duke University Press. https://doi.org/10.1215/9781478004516. Breyfogle, N. B. (2015). At the Watershed: 1958 and the Beginnings of Lake Baikal Environmentalism. The Slavonic and East European Review, 93(1), 147–180. https://doi.org/10.5699/slaveasteurorev2.93.1.0147. Castoriadis, C. (1987). The Imaginary Institution of Society. Boston: MIT Press. Creed, G. W. (1998). Domesticating Revolution: From Socialist Reform to Ambivalent Transition in a Bulgarian Village. Pittsburgh: Pennsylvania State University Press.. Descola, P. (2014). Beyond Nature and Culture. Chicago: The University of Chicago Press. Ellison, S. H. (2018). Domesticating Democracy: The Politics of Conflict Resolution in Bolivia. Durham: Duke University Press. https://doi.org/10.1215/9780822371786. Gandy, M. (2006). Urban Nature and the Ecological Imaginary. In N. Heynen, M. Kaika, & E. Swyngedouw (еds.), In the Nature of Cities: Urban Political Ecology and the Politics of Urban Metabolism (pp. 62–72). London and New York: Routledge. Gandy, M. (2014). The Fabric of Space: Water, Modernity, and the Urban Imagination. Boston: The MIT Press. Georgiev, K. Forthcoming. Garazhniki: Gleaning, Trading, and Improvising in a Postindustrial Monotown. Graeber, D. (2001). Toward an Anthropological Theory of Value: The False Coin of Our Own Dreams. New York: Palgrave. Hemment, J. (2004). The Riddle of the Third Sector: Civil Society, International Aid, and NGOs in Russia. Anthropological Quarterly, 77(2), 215–241. https://doi.org/10.1353/anq.2004.0069. Hemment, J. (2007). Empowering Women in Russia: Activism, Aid, and NGOs. Indiana University Press. Hemment, J. (2012). Nashi, Youth Voluntarism, and Potemkin NGOs: Making Sense of Civil Society in Post-Soviet Russia. Slavic Review, 71(2), 234–260. https://doi.org/10.1017/S0037677900013607. Kochetkova, E. M. (2024). The Green Power of Socialism: Wood, Forest, and the Making of Soviet Industrially Embedded Ecology. Boston: The MIT Press. Kopytoff, I. (1986). The Cultural Biography of Things: Commoditization as process. In A. Appadurai (ed.), The Social Life of Things (pp. 64–92). Cambridge: Cambridge University Press. https://doi.org/10.1017/CBO9780511819582.004. Latour, B. (1994). We Have Never Been Modern. Harvard: Harvard University Press. MacPherson, C. B. (2011). The Political Theory of Possessive Individualism: Hobbes to Locke. Oxford: Oxford University Press. Marx, K. (1981 [1867]). Capital: A Critique of Political Economy (vol. 1). London: Penguin Books. Mikula, M. (2015). Vernacular Museum: Communal Bonding and Ritual Memory Transfer among Displaced Communities. International Journal of Heritage Studies, 21(8), 757–772. https://doi.org/10.1080/13527258.2015.1020961. Miller, D. (2008). The Uses of Value. Geoforum, 39(3), 1122–1132. https://doi.org/10.1016/j.geoforum.2006.03.009. Morris, J. (2016). Everyday Post-Socialism. London: Palgrave Macmillan. https://doi.org/10.1057/978-1-349-95089-8. Munn, N. D. (1992). The Fame of Gawa: A Symbolic Study of Value Transformation in a Massim (Papua New Guinea) Society. Durham: Duke University Press. Oldenburg, R. (1999). The Great Good Place: Cafés, Coffee Shops, Bookstores, Bars, Hair Salons, and Other Hangouts at the Heart of a Community. Philadelphia: Da Capo Press. Roy, A. (2016). Public Power in the Age of Empire. In The End of Imagination (pp. 319–341). Chicago: Haymarket Books. Saunders, R. & Stukov, Vl. (2010). Historical Dictionary of the Russian Federation. Lanham: The Scarecrow Press. Smith, A. (2007 [1776]). An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations. Books I, II, III, IV and V. New York: MetaLibri. Snopek, K. (2015). Belyayevo Forever: A Soviet Microrayon on its way to the UNESCO List. Berlin: DOM publishers. Stoetzer, B. (2022). Ruderal City: Ecologies of Migration, Race, and Urban Nature in Berlin. Durham: Duke University Press. Strange, C. (2019). Monotown: Urban Dreams Brutal Imperatives. San Francisco: Applied Research and Design. Sundstrom, L. M. (2005). Foreign Assistance, International Norms, and NGO Development: Lessons from the Russian Campaign. International Organization, 59(2), 419–449. https://doi.org/10.1017/S0020818305050149. Szelényi, I. (2013). Poverty and Social Structure In Transitional Societies: The First Decade of Post-Communism. Sofia: Zhanet 45. Tsing, A. (2013). Sorting out Commodities: How Capitalist Value is Made through Gifts. HAU: Journal of Ethnographic Theory, 3(1), 21–43. https://doi.org/10.14318/hau3.1.003. Viveiros De Castro, E. (2012). Immanence and Fear: Stranger-Events and Subjects in Amazonia. HAU: Journal of Ethnographic Theory, 2(1), 27–43. https://doi.org/10.14318/hau2.1.003. Yurchak, A. (2005). Everything Was Forever, Until It Was No More: The Last Soviet Generation. Princeton: Princeton University Press.
Дигитално номадство и връзка с природата
Настоящата статия представя резултатите от поредица теренни проучвания на дигиталното номадство в Банско – през последното десетилетие курортът е утвърден сборен пункт за дигитални номади от цял свят. Тази форма на мобилен начин на живот се характеризира с честото и многократно преминаване на национални граници от мобилни субекти, които остават за различно време в различни страни и не се завръщат за постоянно в родината си. Според тях Банско е уникално с това, че тук са налице природни дадености, инфраструктура, позволяваща работа от разстояние и общност от съмишленици. Какво подтиква тези хора да се установят за дълго в малък град като Банско и защо за тях е ключово да бъдат близо до природата (за да творят и работят необезпокоявано, далеч от свръхстимулацията, характерна за големите градове; за да отглеждат децата си в спокойна среда и др.)? Какви са измеренията на природата в градската среда (игри в дворовете и планинските потоци, течащи край улиците; организиране на сплотяващи събития на открито; внасяне на естествени материали в интериора и екстериора на пространствата, обитавани от дигитални номади и др.)? Библиография ГРАО. (2023). Таблица на адресно регистрираните по постоянен и по настоящ адрес лица в област БЛАГОЕВГРАД община БАНСКО. https://www.grao.bg/tna/isnt41nm-15-09-2023-2.txt [15.12.2025]. Димитрова, П. (2025). Дигитално номадство: културни трансформации, социални динамики и предизвикателства в Банско. София: ИЕФЕМ - БАН [под печат]. Димитрова, П. (2025). Ню ейдж култура и лайфстайл миграция от град към село: примери от всекидневието на една общност. Българска етнология, 1, 86-102. Кастелс, М. (2006). Информационната епоха: икономика, общество и култура, т. II, Силата на идентичността. София: ЛИК. Кюркчиев, С. (2019). Психологически експертизи и грижата за себе си. София: Изток-Запад. Община Банско. (2023). Наредба за специфични изисквания към облика на градските пространства, сградите и архитектурните ансамбли на територията на град Банско. Радонова, М. (2018). В подножието на Перун. София: Захарий Стоянов. Bell, D. (2006). Variations on the Rural Idyll. In P. Cloke, T. Marsden, & P. Mooney (eds.), Handbook of Rural Studies (pp. 149–160). London: Sage. doi.org/10.4135/9781848608016.n10 Bunce, M. (2003). Reproducing Rural Idylls. In P. Cloke (ed.), Country Visions. Harlow: Pearson. Cook, D. (2023). What is a digital nomad? Definition and taxonomy in the era of mainstream remote work. World Leisure Journal, 65(2), 256–275. doi.org/10.1080/16078055.2023.2190608 Kozinets, R. (2015). Netnography: Redefined. London: Sage. doi.org/10.1002/9781118767771.wbiedcs067 Makimoto, T., & Manners, D. (1997). Digital nomad. Chichester: Wiley. Miller, D. (2023). The Good Enough Life. Cambridge: Polity Press. Modi, Priyanka. 2023. Bansko Families Foster Outdoor Learning: Creating Classrooms in the Forest. Educationnext. https://educationnext.in/posts/bansko-families-foster-outdoor-learning-creating-classrooms-in-the-forest [22.12.2025] Molz, J. (2021). The World Is Our Classroom: Extreme Parenting and the Rise of Worldschooling. New York: New York University Press. doi:10.18574/nyu/9781479891689.001.0001 Orel, M. (2019). Coworking environments and digital nomadism: balancing work and leisure whilst on the move. World Leisure Journal, 61(3), 215–227. http://dx.doi.org/10.1080/16078055.2019.1639275 Orel, M. (2023). Wanderlust workforce: a journey into understanding digital nomadism. World Leisure Journal, 65(2), 143–149. Pacheco, C., & Azevedo, A. (2022). Mapping the journey of the CoLiving experience of digital nomads, using verbal and visual narratives. World Leisure Journal, 65(2), 192–217. doi:10.1080/16078055.2022.2156593 Šímová, T. (2023). A research framework for digital nomadism: a bibliometric study. World Leisure Journal, 65(2), 175–191. doi.org/10.1080/16078055.2023.2210017 Soper, K. (2020). The Post-Growth Living. London: Verso. Toivanen, M. (2025). The Freedom Paradox: Meanings and Configurations of Digital Nomadic Work. International Migration Review, 60(1), 22-45. doi:10.1177/01979183251314848 Vogl, T., & Micek, G. (2023). Work-leisure concepts and tourism: Studying the relationship between hybrid coworking spaces and the accommodation industry in peripheral areas of Germany. World Leisure Journal, 65(2), 276–298. doi.org/10.1080/16078055.2023.2208081 Voll, K., Gauger, F., & Pfnür, A. (2022). Work from anywhere: Traditional workation, coworkation and workation retreats: A conceptual review. World Leisure Journal, 65(2), 1–25. https://doi.org/10.1080/16078055.2022.2134199 Woldoff, R. A., & Litchfield, R. C. (2021). Digital nomads: in search of freedom, community, and meaningful work in the new economy. New York: Oxford University Press. Zumbusch, J., & Lalicic, L. (2020). The role of co-living spaces in digital nomads’ well-being. Information Technology & Tourism, 22, 439–453. doi:10.1007/s40558-020-00182-2
Градски екопарк „Баделема“ – бъдеще (не)възможно
Парк „Баделема“ в град Асеновград е поредният български казус, в който се сблъскват икономически, политически и обществени интереси в опитите за застрояване и опазване на зелени градски площи. Локалните екологични ресурси, практики по опазване и образователни инициативи на ниво градски парк, град и община, създавани и развивани в миналото, са в основата на съвременното биокултурно наследство на Асеновград. В настоящата ситуация конфликтът е създаден след решение на Общинския съвет за промяна на статута на територията и възможността за застрояване на част от парка, което предизвиква обществени реакции и поне временното спиране на тези планове. При липсата на политическа воля, бъдещето на Екопарк „Баделема“, за чието създаване има всички екологични предпоставки, зависи в голяма степен от това дали гражданското участие ще се окаже затихваща обществена защитна реакция, или ще се разшири подкрепата към експертните планове и действия. Освен запознаване с конкретния казус, този текст си поставя една по-важна цел, да повдигне по-широка обществена и политическа дискусия относно бъдещето на Екопарк „Баделема“, с привличането на експертен потенциал и информирано гражданско участие. Библиография Василева, А., & Кълева. Е. (2013). Българският постсоциалистически град: трансформация на публичното пространство, глобализация и идентичност. Критика и хуманизъм, 42(1-2), 95-109. Венков, Н. (2012). Гражданското общество и Женския пазар. София: Изследователски център за социални науки. Ганева-Райчева, В. (2021). Биокултурно наследство – да свържем биологичното и културното разнообразие (културни политики и практики). Бюлетин „Наследство БГ“ – Научни известия, 1, 57–63. Даскалов, Х. (1978). Моят живот такъв, какъвто го видях. Родопи, 6. Джамбов, А., Стоянова, В., & Димитрова, Д. (2017). Градско озеленяване и обществено здраве – съвременни научни постижения. Социална медицина, 1, 13–18. http://dx.doi.org/10.14748/sm.v0i1.4080 Игнатов, В. (2013). От Станимака до Щатите. Преживелици. Пловдив: Fast print book. Калинков, К. (2010). Функционалния подход в устройството и развитието на градовете. Наука и икономика, 82, 7-64. Кръстев, А. (2004). Общинските съвети и кметове на Асеновград. Асеновград: Екобелан. Кънева, Р. (2024). Зеленото наследство на българските градове. В И. Кабаков (съст.), Културната памет на града (pp. 120–147). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Марков, К. (2013). 130 години Ловно-рибарско дружество „Сокол“ – Асеновград. Асеновград: Екобелан. Наскова, П., & Георгиева, П. (2025). Съвременни предизвикателства пред озеленяването в градска среда. E-Journal VFU, 23: 1-12. Петров, П. (2019). Реконструкция и обновяване на сгради и градски пространства [автореферат на дисертационен труд, Нов български университет]. https://eprints.nbu.bg/id/eprint/4139/1/%D0%B0%D1%80%D1%85.%20%D0%9F%D0%B5%D1%82%D1%8A%D1%80%20%D0%9F%D0%B5%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%B2%20-%20Avtoreferat.pdf [20.12.2025]. Петров, Ц., & Петрова, Е. (1984). Учебна екологична база. Общински народен съвет – Асеновград, Окръжна станция на младите агробиолози – Пловдив, ОУ „Хр. Ботев“ – Асеновград. Станчев, Х. (2003). Ах, тези асеновградчани. Асеновград: Екобелан. Техническо задание за проектиране на обект „Паркоустрояване и благоустрояване на градски Екопарк „Баделема“ гр. Асеновград“ [възложител: Община Асеновград]. (2018). Шишкова, Д. (2020). Структура на конфликта в случая Бедечка. Физически и когнитивни измерения на социалната мрежа. Социологически проблеми, 52(2), 624-647. Cranz, G., & Michael, B. (2004). Defining the Sustainable Park: A Fifth Model for Urban Parks. Landscape Journal, 23(2), 102-120. https://doi.org/10.3368/lj.23.2.102. Fioretti, C., Pertoldi, M., Busti, M. & Van Heerden, S. (eds). (2020). Handbook of Sustainable Urban Development Strategies. Luxembourg: Publications Office of the European Union. https://territorial.ec.europa.eu/sustainable-development/strategies/handbook-sud/ [19.12.2025] Hirt, S. (2013). Whatever Happened to the (Post)socialist City?. Cities 32(1), S29-S38. https://doi.org/10.1016/j.cities.2013.04.010. Lefebre, H. (1996). Writings on Cities. Oxford: Blackwell. Slaev, A., & Hirt., S. (2022). Planning, Pluralism, Markets: Experiences from Post-Socialist Varna, Planning Theory & Practice, 23(3), 461-475, https://doi.org/10.1080/14649357.2022.2061774. Steward, J. (1955). Theory of Culture Change: The Methodology of Multilinear Evolution. Champaign: University of Illinois Press. Tsenkova, S. (2006). Beyond transitions: Understanding urban change in post-socialist cities. In S. Tsenkova & Z. Nedović-Budić (eds.), The Urban Mosaic of Post-Socialist Europe. Contributions to Economics. Physica-Verlag HD. https://doi.org/10.1007/3-7908-1727-9_2. Интернет източници Красив Асеновград. (n.d.). https://krasivasenovgrad.bg/bg-BG/News/Home/Details/1025/spasete-ekopark-badelema?fbclid=IwY2xjawMrZ85leHRuA2FlbQIxMQBicmlkETA3MUpvZkc2OFc4NkREdmpxAR4HWNhWZKvzViAr5GOKLPYG7xPWD-xGJJ7e31pF0U4VfPnxCBUznuB5JXEuzw_aem_IUgL3D6L88Y5GO3HyT996w. [19.12.2025] Национален природонаучен музей — БАН. (n.d.). https://www.nmnhs.com/palaeontological-museum-in-asenovgrad-bg.html. [19.12.2025]. Общ устройствен план на Асеновград. (2021). https://www.asenovgrad.bg/uploads/MyDocuments//oup-op-tekst.pdf. [19.12.2025]. Община Асеновград. (n.d.). https://www.asenovgrad.bg/bg/novini/obshtina-asenovgrad-ne-prodava-eko-park. [19.12.2025]. Общинска програма за опазване на околната среда на Община Асеновград 2018–2027 г. (n.d.). https://www.asenovgrad.bg/uploads/MyDocuments//opoos_asenovgrad.pdf. [19.12.2025]. РИОСВ-Пловдив. (n.d.). https://plovdiv.riew.gov.bg/info/14/zashtiteni-mestnosti. [19.12.2025]. Съюз на ловците и риболовците в България. Раздел „История и важни дати“. (n.d.). https://www.slrb.bg/za-nas/istoria-na-slrb/vazhni-dati/. [19.12.2025]. Университетска ботаническа градина. (n.d.). https://www.ubg-bg.com/info-ubg-varna.html. [19.12.2025]. Екопарк Баделема [Фейсбук страница]. (n.d.). Facebook. https://www.facebook.com/profile.php?id=61575211705837. [19.12.2025]. За по добър живот в Асеновград [Фейсбук страница]. (n.d.). Facebook. https://www.facebook.com/photo/?fbid=28751070381174901&set=a.443532552355396. [19.12.2025]. Ивайло Мирчев Екскурзовод. [Фейсбук страница]. (n.d.). Facebook. https://www.facebook.com/photo/?fbid=3663021943759961&set=a.596880673707452. [19.12.2025]. Закон за устройство на територията, oбн. ДВ, бр. 1 от 02.01.2001 г., https://lex.bg/laws/ldoc/2135163904. [19.12.2025]. Закон за биологичното разнообразие, oбн. ДВ, бр. 77 от 09.08.2002 г. https://lex.bg/laws/ldoc/2135456926. [19.12.2025]. Решение № 1595 от 26.09.2018 г. на Общински съвет Асеновград. (2018). https://www.asenovgrad.bg/bg/resheniya/mandat-2015-g-2019-g. [19.12.2025]. Решение № 590 от 26.02.2025 г. на Общински съвет Асеновград. (2025). жhttps://www.asenovgrad.bg/bg/resheniya/mandat-2023-g-2027-g. [19.12.2025]. Община Асеновград. (2025, 27.03). Становище на община Асеновград по повод твърденията за продажба на еко-парк, 2025 г. [видео]. YouTube. https://youtube.com/watch?v=JNJH2Yg9J9U. [19.12.2025]. Община Асеновград. (2025, 27.03). Какво се случва с Екопарк “Баделема” - доц. Цено Петров (27.03.2025) [видео]. YouTube. https://youtube.com/watch?v=JNJH2Yg9J9U. [19.12.2025]. Красив Асеновград. (2025, 27.03). Какво се случва с Екопарк “Баделема” - доц. Цено Петров (27.03.2025) [видео]. YouTube. https://youtube.com/watch?v=fFjRC7u8-1o. [19.12.2025]. European heritage Europa Nostra Awards. (2025). The Art of Protecting Bedechka. https://www.europeanheritageawards.eu/winners/the-art-of-protecting-bedechka/. [19.12.2025]. The CIAM Charter of Athens, 1933: Outcome of a Similar Effort. (1963). Ekistics, 16(95), 263–267. http://www.jstor.org/stable/43622757 [19.12.2025] The Leipzig Charter on Sustainable European Cities. (2007). https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/ATAG/2020/659384/EPRS_ATA(2020)659384_EN.pdf. [19.12.2025] The New Athens Charter, adopted by the European Council of Town Planners (ECTP). (2003). https://ectpceu.eu/images/stories/download/charter2003.pdf. [19.12.2025] The New Charter of Athens 2003, The European Council of Town Planners' Vision for Cities in the 21st Century. (n.d.). www.ceu-ectp.org/index.php?option=com_content&view=article&id=85&Itemid=118 . [19.12.2025] The New Urban Agenda. (2016). https://habitat3.org/the-new-urban-agenda/. [19.12.2025] UNESCO. (1972). Convention Concerning the Protection of the World Cultural and Natural Heritage. https://whc.unesco.org/en/conventiontext/. [19.12.2025]. Интервюта Интервю с Цено Петров, проведено на 19.04 2025 г. Интервю с Александър Георгиев, проведено на 23.08.2025 г.
Статията въвежда дефиницията за градските угари като специфични междинни територии в съвременния град, които съчетават културна, социална и екологична плътност, въпреки привидната им изоставеност. Понятието угар се извежда като метафора, заимствана от земеделието, която придобива нов смисъл в урбанистичен контекст: временно отдръпване на капиталоцентричната продуктивност, което създава възможност за възникването на алтернативни социални и екологични процеси. Текстът анализира угарите като територии на въображението и забравата и разглежда как в тях се преплитат памет и потенциал, природа и култура, гражданско участие и институционално бездействие. Изследването съчетава теоретичен анализ на съвременни урбанистични, културологични и философски подходи с емпирични наблюдения и работа на терен. Като централен казус е разгледана зоната около Сточна гара в София, анализирана през призмата на изследователските и практическите дейности на мултидисциплинарния колектив ГРАДОСКОП, в който авторът участва. Казусът е ситуиран в по-широк контекст на европейски практики за временно ползване и културна ре-активация на изоставени територии и служи като основа за критично обсъждане на възможностите за устойчиво мислене и дългосрочно интегриране на градските угари в градската тъкан. Библиография Amin, A. & Thrift, N. J. (2002). Cities: Reimagining the Urban. Cambridge: Polity. ‌Bhabha, H. K. (1994). The Location of Culture. London: Routledge. Clément, G. (2010). Manifest der dritten Landschaft. Berlin: Merve Verlag. Corboz, A. (1983). The Land as Palimpsest. Diogenes, 31(121), 12–34. Dolezal, S. (2015). Recycling Space. Reframing Urban Derelict Sites and Properties. Exploring Space Theories from Henri Lefebvre to Urban Catalyst [Master’s thesis]. https://www.academia.edu/16561066/Recycling_Space_Reframing_Urban_Derelict_Sites_and_Properties_Exploring_Space_Theories_from_Henri_Lefebvre_to_Urban_Catalyst [15.12.2025] Foucault, J. M. (1986). Of Other Spaces (Miskowiec, J. Trans.). Diacritics, 16(1), 22-27. https://doi.org/10.2307/464648. Gandy, M. (2002). Concrete and Clay Reworking Nature in New York City. Cambridge: MIT Press. Gandy, M. (2022). Natura Urbana: Ecological Constellations in Urban Space. Cambridge: MIT Press. https://doi.org/10.7551/mitpress/10658.001.0001. Haraway, D. (2016). Staying with the Trouble: Making Kin in the Chthulucene. Durham: Duke University Press. Jencks, C. (1993). Heteropolis. Los Angeles: The Riots and the Strange Beauty of Hetero-Architecture. London: Academy Editions. Kowarik, I. (1992). Das Besondere der städtischen Flora und Vegetation. Schriftenreihe des Deutschen Rates für Landespflege 61, „Natur in der Stadt – ein Beitrag der Landespflege zur Stadtentwicklung“, 33–47. https://www.researchgate.net/profile/Ingo-Kowarik/publication/259364097_Das_Besondere_der_stadtischen_Vegetation/links/0deec52b347dc630c6000000/Das-Besondere-der-staedtischen-Vegetation.pdf [15.12.2025] Kozak, W. (2024). How to Uncover and Nurture Potential Hidden in Empty Spaces? Multiplying Perspectives through the Construction of a Counter-Archive 2024. [Master’s thesis] https://www.politesi.polimi.it/handle/10589/217557 [15.12.2025] Lefebvre, H. (1974). The Production of Space. Oxford: Blackwell. Lefebvre, H. (2004). Rhythmanalysis: Space, Time and Everyday Life. London: Continuum. Locke, J. (1690). An Essay concerning Human Understanding. London: Dent. Mariani, M., & Barron, P. (еds.). (2014). Terrain Vague: Interstices at the Edge of the Pale. London: Routledge. Soja, E. W. (1989). Postmodern Geographies: The Reassertion of Space in Critical Social Theory. London: Verso. Solà-Morales, Ig. (1995). Terrain Vague. In C. Davidson (ed.). Anyplace. Cambridge: MIT Press, 118–123. Stanilov, K. (2007). The Post-Socialist City: Urban Form and Space Transformations in Central and Eastern Europe after Socialism. Dordrecht: Springer Verlag. Till, J. (2009). Architecture Depends. Cambridge: MIT Press. Tsing, A. (2015). The Mushroom at the End Of The World: On the Possibility of Life in Capitalist Ruins. Princeton: Princeton University Press. Schnier, D., Ziehl, M., Osswald, S. & Hasemann, O. (еds.). (2012). Second Hand Spaces: Recycling Sites Undergoing Urban Transformation. Über das Recyceln von Orten im städtischen Wandel. Berlin: Jovis Verlag.
Морската градина в Бургас между бранд на града и конструкт на локална идентичност
Образът на централния градски парк се свързва с положителни конотации – „среща“ на природа и култура в града, символ на модерност, просперитет на дадено общество. Наличието му и грижата за неговото поддържане се считат за признак на висока култура, но вглеждайки се под тази повърхност, откриваме една подчертано двойствена, противоречива същност: в пространствен план паркът се явява елемент от цялото на града, съставна част на градската среда, която, конструирана изкуствено по предварително планирани граници, бива „предоставена“ на местните жители в смисъла на физическо пространство, „естествено“ място за свободно практикуване на разнообразни дейности. В социално-културния му аспект, паркът се разкрива като място, въплъщаващо конкретна идеология; самостоятелен топографски център, натоварен с многопластови символни послания и налагащ свои правила и употреби. Стъпвайки върху теорията на Льофевр за социалното конструиране на пространства, статията анализира Морската градина в град Бургас в следните три контекста: като физическо (материално), въобразимо (ментално) и социално (преживяно) пространство, както и начина, по който те си взаимодействат през отношенията местна власт – граждани. Разисква се как и дали градската управа успява да балансира между търсения й образ на градски бранд и личните разбирания и културни смисли, влагани от бургазлии в градината като конструкт на локална идентичност и колективна памет. Библиография Апостолов, Ап. (2008). Зелената система на Бургас. Бургас: Либра Скорп. Дичев, И. (2005). Пространства на желанието, желания за пространство. София: Изток-Запад. Николов, Ст. (2008). Отново моят малък свят – Бургас. Бургас: Божич. Раев, Г. (1991). „Булевардът“. Черноморски фар, 5 (88), 30.05.1991. Райчевски, Ст. (2011). Старият Бургас. София: Захарий Стоянов. Симеонов, Д. (2008). Бургас – поглед отвътре. Бургас: Знаци. Халбвакс, М. (1996). Колективната памет. София: Критика и хуманизъм. Azuma, A. M., Gotlieb, R. B., Vallianatos, M., Gudmundson, J. K., Shafer, A. L., and Dreier, P. (2006). Connecting the Parks to the Community and the Community to the Parks. A Report to California State Parks and the California Coastal Conservancy. Los Angeles: Urban & Environmental Policy Institute at Occidental College. Basso, K. H. (1996). Wisdom Sits in Places: Landscape and Language Among the Western Apache. Albuquerque: University of New Mexico Press. Lefebvre, H. (1991 [1974]). The production of space. Oxford: Basil Blackwell. Massey, D. (1995). Places and their pasts. History Workshop Journal, 39: 182-192. Wiedmann, F., and Salama, A. M. (2012). The role of architecture in producing urban qualities for sustainability: Implications for the future of architectural education. In The Proceedings of The Malaysia Architectural Education Conference (pp. 20-26). Serdang: Universiti Putra Malaysia. Архивни източници Държавен архив – Бургас, ф. 70К, оп. 1., а.е. 7. Протоколна книга от заседания на Градски общински съвет – Бургас. Оригинал. Ръкопис. 16 ян. – 22 дек. 1889 г. Държавен архив – Бургас, ф. 70К, оп. 1., а.е. 7, л. 9. Протоколна книга от заседания на Градски общински съвет – Бургас. Оригинал. Ръкопис. 5 ян. 1898 – 21 дек. 1899 г. Държавен архив – Бургас,ф. 70К, оп. 1, а.е. 63, л. 17. Държавен архив - Бургас, ф. 70К, оп. 1, а.е. 96, л. 63. Държавен архив – Бургас, ф. 70К, оп. 1, а.е. 11, л. 4. Държавен архив – Бургас, ф. 70К, оп. 1, а.е. 23, л. 115. Медийни публикации Георгиева, Д. (2018). Община Бургас премахва спорна велоалея, след като ОбС гласува тя да остане. Chernomorie-bg.com, 13.11.2018. https://chernomorie-bg.com/post/obshtina-burgas-premahva-sporna-veloaleya-sled-kato-obs-glasuva-tya-da-ostane-2957 [05.05.2021]. Колчакова, А. (2011). Стената на приказките в Бургас. През мен, 27.09.2011. https://kolchakova.blog.bg/turizam/2011/09/27/stenata-na-prikazkite-v-burgas.826705 [12.11.2021]. Минчев, С. (2011). „Стената на приказките“ става магнит за бургаските деца. Община Бургас, 18.05.2011. https://burgas.bg/index.php?/bg/posts/view/8222 [13.06.2021]. Рачев, Р. (2023). Филиалът на НХА в Бургас превръща Графичната база в дом за творци, ще прави културно-образователен център. Община Бургас, 21.09.2023. https://www.burgas.bg/bg/novini/filialat-na-nha-v-burgas-prerashta-grafichnata-baza-v-dom-za-tvortsi-shte-pravi-kulturno-obrazovatelen-tsentar/ [02.03.2024]. Рачев, Р. (2024). Бургас ще посрещне Никулден с богата програма от концерти, изложби, базари и арт ателиета. Община Бургас, 21.11.2024. https://burgas.bg/bg/novini/burgas-shte-posreshtne-nikulden-s-bogata-programa-ot-kontserti-izlozhbi-bazari-i-art-atelieta/ [15.12.2024]. Регионален исторически музей – Бургас. (2009). Скулптурна експозиция на открито. https://burgasmuseums.bg/bg/encdetail/skulpturna-ekspozitsiya-otkrito-21 [05.12.2024]. Редакторски екип. (2024). Елха грейна в морето край Бургас. БТВ Новините, 10.12.2024. https://www.btvnovinite.bg/bulgaria/koledno-nastroenie-za-morjacite-elha-grejna-blizo-do-moreto-v-burgas.html [30.12.2024]. Русинов, Г. (2024). Скулптури от соца заживяват втори живот. Черноморски фар, 03.02.2024. https://faragency.bg/news/17069728885969/skulpturi-ot-sotsa-zazhivyavat-vtori-zhivot [01.12.2024]. Ханджиева, М. (2025). Бургас търси идеи за визуална идентичност за кандидатурата си за Европейска столица на културата 2032. Община Бургас, 28.03.2025. https://burgas.bg/bg/novini/burgas-tarsi-idei-za-vizualna-identichnost-za-kandidaturata-si-za-evropeyska-stolitsa-na-kulturata-2032/ [04.04.2025]. BurgasNews (2012). Камери ще следят за крадци Паметника на моряка. BurgasNews, 04.04.2012. https://web.archive.org/web/20120623192936/http:/burgasnews.com/component/content/article/98-glavna-novina/56019-kameri-shte-sledyat-za-kradtzi-pametnika-na-moryaka [05.06.2020].
Червени песни, сини кръпки, ярко присъствие на сив фон
Авторски права (c) 2023 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.bg
Връзката между музика и политика на македонската културна сцена през последното десетилетие
Текстът представя интердисциплинарен анализ на местната македонската музикална сцена през последното десетилетие чрез анализ на музикални проекти, вдъхновени от политическите действия на най-големите и управляващи партии ВМРО-ДПМНЕ и СДСМ. Изследването се основава на анализ на музикални албуми или песни от областта на съвременната и инди музика, реализирани през последните десет години и пряко вдъхновени от конкретни политически събития. Резултатите от изследването оформят няколко нива на действие за музикантите, за да изразят своето критично мнение за политическите събития чрез връзката на музиката с политика, памет, джендър и културата. Библиография Димков, Тони. 2016. „Бернајс пропаганда: Политика е за апсолутното мнозинство во оваа земја со груби плускавци и црно под ноктите“. МКД (посетено на 7.01.2023 г.). Димов, Венцислав. 2019. Музиката за народа на медийния фронт (Меката власт на народната и популярна музика в Социалистическа България). София: УИ „Св. Климент Охридски“. Димов, Венцислав. 2020. „Етнопоп музика и власт на Балкантите (как една хибридна музика става мека сила в културните войни: медийно-антропологически прочити)“. В: Пейчева, Лозанка (съст. и ред.) Меката власт на популярната музика в медиите (по примери от България и Балканите). София: УИ „Св. Климент Охридски“, 12–63. Григоров, Григор. 2017. „Градът като текст: семантика на символичните пространства, оформени чрез изградените по проект „Скопие 2014“ паметници“. В: Пейчева, Лозанка, Григор Григоров (съст.) Проекции на културните традиции: България-Македония. София: Издателство на БАН „Проф. Марин Дринов“, 27–74. Леви, Клер. 2012. Музикалната пародия в края на 20 и началото на 21 век. София: Институт за изследване на изкуствата–БАН. Папазова, Јулијана. 2016. „Меѓу музиката и меморијата: доживување на проектот „Скопје 2014“. В: Тодорчевска, Jелица и Опетческа-Татарчевска Ивона (уред.) Зборник на Струшка музичка есен – 40 години „Струшка музичка есен“, Меморија и перспективи. Скопје: СОКОМ, 155–165. Пейчева, Лозанка (съст. и ред.) 2020. Меката власт на популярната музика в медиите (по примери от България и Балканите). София: УИ „Св. Климент Охридски“. Јордановска, Мери. 2015. „Скопје 2014 достигна над 600 милиони евра“. Призма интернет страница, за промоција и јакнење на истражувачкото новинарство. (посетено на 7.01.2023 г.). Atali, Žak. 2007. Buka. Beograd: Biblioteka XX vek. Boym, Svetlana. 2001.The Future of Nostalgia. New York: Basic Books. Deleuze, Gilles. 2004. Difference and Repetition. London, New York: Continuum. „Bernays Propaganda – Intervju“. 2016. BlaBlaTelevizija (посетено на 8.01.2023 г.). Grossberg, Lawrence.1983. „The Politics of Youth Culture: Some Observations on Rock and Roll in American Culture“. Social Text, 2: 104–126. Grossberg, Lawrence. 2010. Cultural Studies in the Future Tense. Durham and London: Duke University Press. Kundera, Milan. 1990. The Book of Laughter and Forgetting. New York: Penguin. Middleton, Richard. 2013. Voicing the Popular: On the Subjects of Popular Music. London, New York: Rutledge. Mišina, Dalibor. 2013. Shake, Rattle and Roll: Yugoslav Rock Music and the Poetics of Social Critique. Ashgate. Papazova, Julijana. 2017. Alternative Rock in Yugoslavia 1980-1991. Berlin: LAP. Papazova, Julijana. 2018. „Poglednaženskost v ustvarjalnostiskladareljic v Republiki Makedoniji“. In: Stefanija, Leon, Bogunović Hočevar, Katarina (eds.). Ženskost v glasbiskladateljic po 1918 Pogledinekaterihmanjšihglasbenih kultur Evrope. Femininity in the female music since 1918 Views of some smaller musical cultures in Europe. Ljubljana: University, Faculty of Philosophy, 39–54. Rosić, Branko. 2015. „Mustra za revoluciju, SrđaPopović“. Nedeljnik, 193: 55. Schiffer, Sheldon. 2010. „The Cover Song as Historiography, Marker of Ideological Transformation“. In: Plasketes George (ed.) Play it Again: Cover Songs in Popular Music. Ashgate, 77–98. Street, John. 2001. „Rock, Pop and Politics“. In: Frith, Simon, Straw, Will, Street, John (eds.). The Cambridge Companion to Pop and Rock. Cambridge: Cambridge University Press, 243–255.
Промените в структурата на българското общество, резултат от индустриализацията и модернизацията, предизвикват появата на нови масови нагласи за консумация на материални и културни продукти през втората половина на 50-те години на ХХ век. В тази ситуация политическата власт изисква от лоялния културен елит да създаде и лансира съвременни популярни форми на национална културна продукция, която да разсее интереса на публиката към проникващите вече образци на западна популярна култура. В областта на музиката следва да се разработи достатъчно привлекателна за широката публика концепция на творчество и изпълнителско изкуство, съдържаща политически обосновани идейни и естетически специфики, както и осезаем национален профил и репрезентативност. Към края на 60-те години музикалната интелигенция в симбиоза с въвлечените административни структури вече са изградили цялостна относително смазана система за управление на всеки аспект от образование, творчество, изпълнение и разпространение на популярни форми на музика. В това ново статукво академичният музикален елит задава и контролира критериите в творчеството, но същевременно е зависим от възприемателните възможности и вкусовете на публиката. Библиография [Автор неизвестен]. 1959. СССР, Конкурс за най-добра масова и естрадна песен. Музика, №3, 59. [Без заглавие] 1966 Kаталог на грамофонните плочи, издадени от „Балкантон“ (1958–1966 г.). 1966. София: Балкантон. Брунбауер, Улф. 2011. Социалистическият начин на живот. Идеология, общество, семейство и политика в България (1944–1989). Русе: МД Елиас Канети. Вучков, Юлиян. 1963. „Психология на магнетофонната младеж“. Пламък, 1: 144–152. Грамши, Антонио. 1976. За културата, литературата и изкуството. София: Наука и изкуство. Грийнбърг, Клемент. 2003. „Авангард и кич“. Летература, 23: 70–79. Еленков, Иван. 2008. Културният фронт. Българската култура през епохата на комунизма – политическо управление, идеологически основания, институционални режими. София: ИИБМ, Сиела. Знеполски, Ивайло. 2008. Българският комунизъм. Социокултурни черти и властова траектория. София: ИИБМ, Отворено общество, Сиела. Кръстев, Веселин. 1959. „Българската музика от 20-те години до 9 септември 1944 г.“. Музика, 5– 6: 10–13. Паров, Ф. „Естраден концерт на ансамбъла на МВР“. Музика, 3: 49. Пипков, Любомир. 1952. „Доклад за състоянието на нашата музика от 9-ти септември 1944 г. до днес“. Музика, 1: 11. Тодоров, Веселин. 2007. Rock ‘n’ Roll от тъмната страна на земята. София: Сиела. Хоркхаймер, Макс и Теодор Адорно. 1999. „Културната индустрия. Просвещението като масова измама“. В: Диалектика на Просвещението. София: Гал-Ико, 151–207. Черни, П. 1959. „Из статията „Танцовата музика – огледало на времето““. Музика, 7: 60. Четриков, Светослав. 1959. „Десет години музикални издания“. Музика, 7: 51. Hofman, Ana. 2010. “Kafana Singers: Popular Music, Gender and Subjectivity In The Cultural Space Of Socialist Yugoslavia”. Narodna umjetnost, 47/1: 141–161. MacDonald, Dwight. 1957 (1976*). „A Theory of Mass Culture“. Mass Culture, Giencoe, 59 (*По Несторов, Владимир. 1976. Култура и мода. София: Партиздат, 35–40. Позоваването на този препредаден вариант се наложи поради невъзможността да бъде намерен сборникът в оригинал). Архивни документи от фондовете на Държавен архив – София (ДА – София) и Централен държавен архив (ЦДА) ДА – София, ф. 1786, оп. 2, а. е. 7. Преписка на БДК с Министерския съвет и КИК по откриване и финансиране на естрадния отдел, 1968 г. ДА – София, ф. 1786, оп. 2, а. е. 250. Юбилейна научна сесия „Двадесет години социалистическа музикална култура“ – Българска държавна консерватория, София, 18 и 19 май 1964 г. ДА – София, ф. 2459, оп. 1. Сценарий на концерта „Воюващи песни“ на Софийския естраден оркестър и неговите солисти, сезон 1970–1971 г. Сценарий – Богомил Гудев, режисьор Никола Петков. ЦДА, ф. 136, оп. 45, а. е., 150, л. 1–2. Разпореждане №95 на Министерския съвет от 19 март 1968 г. за откриване към Българската държавна консерватория на отдел за изпълнители на естрадна и народна музика. ЦДА, ф. 136, оп. 45, а. е., 150, л. 6. Доклад от Павел Матев, Председател на Комитета за изкуство и култура до Председателя на Министерския съвет относно откриване на Институт за естрадни изпълнители, 24 януари 1968 г. ЦДА, ф. 206, оп. 2, а. е. 47, л. 2–6. Информация от завеждащ редакция „Забавна и танцова музика“ О. Симеонова за музикалното оформяне на предаването „Радиовести“, 16 януари 1957 г. ЦДА, ф. 206, оп. 2, а. е. 47, л. 8–9. Бележки на редакция „Седмични новини“ във връзка с музикалното оформяне на предаването „Радиовести“, 22 януари 1957 г. ЦДА, ф. 206, оп. 13, а. е. 10, л. 81–116. Доклад от Кирил Ковачев, директор на завод „Балкантон“, относно производството, пласмента на грамофонните плочи, проблемите, перспективното развитие и новата структура на „Балкантон“, 17. Х. 1967 г. ЦДА, ф. 206, оп. 13, а. е. 136, л. 47–50. Заповед № I-1248 от 21 март 1967 г. на председателя на КИК Павел Матев за назначаването на Организационен комитет и Секретариат по подготовката и провеждането на Третия международен фестивал на българската естрадна песен „Златният Орфей“. ЦДА, ф. 291, оп. 3, а. е. 10. Стенографски протокол от Общото събрание на Съюза на българските композитори по състоянието и задачите на българското музикално творчество в светлината на Осмия конгрес [на БКП], 13 май 1963 г. ЦДА, ф. 291, оп. 3, а. е. 47. Протокол от пленума на СБК по въпросите на забавната и танцова музика, 1958 г. ЦДА, ф. 291, оп. 3, а. е. 52. Стенографски протокол от съвещание за обсъждане проблемите на забавната и танцовата музика, проведено на 7 април 1961 г. ЦДА, ф. 569, оп. 1, а. е. 5. Доклад от директора на ДСП „Бюро Естрада“ Манол Кушев до Министъра на просветата и културата относно дейността на бюрото и предстоящите задачи, 9 февруари 1962 г. ЦДА, ф. 778, оп. 1, а. е. 49. Информация на Главния директор на ДСП „Бюро Естрада“ Борис Стоянов до Министъра на вътрешната търговия за дейността на „Бюро Естрада“, съгласно 44 Постановление на ЦК на БКП и Министерския съвет, 1968 г. ЦДА, ф. 1053, оп. 7, а. е. 29. Стенографски протокол на среща с естрадните изпълнители за разпространението на естрадната музика сред младежта, 29 януари 1963 г. ЦДА, ф. 1053, оп. 7, а. е. 26. Протокол от съвещание по създаване и пропагандиране на съвременните танци за младежта, 26 януари 1963 г. ЦДА, ф. 1122, оп. 1, а. е. 179. Стателова, Розмари. Проблеми на музикално-интонационната среда, 1981 г. (научно изследване). Институт за култура.
Хип-хоп кръстопътища на популярното, политическо и смешно в медийната музика от България
Студията предлага наблюдения върху някои траектории на смешното в българския хип-хоп, които са на пресечките на популярна култура и популярна политика. Анализирани са хип-хоп клипове на артисти („Ъпсурт“, Ицо Хазарта, Жлъч), които имат огромна популярност в мрежата, дължаща се до голяма степен на политическите послания. Чрез аналитични прочити на песенни текстове, функциониране, визуални разкази в клиповете и медийни разкази за артистите и парчетата се показва как в свободната интернет среда тези хип-хоп перформативни послания съществуват като избори на протестиращия човек, алтернативна журналистика, оръжия на комуникационния фронт за обругаване на противника, подривни ресурси през комичното и пародията. Библиография Аврамов, Асен. 2021. „Думи в действие (Опит за вграждане на българската рап музика в съвременната българска литература – текстове, артисти, послания)“. Литературата, Год. XV, 26. Литературната история днес. Част втора: 343–362. Бергсон, Анри. 1996. Смехът. Есе относно значението на комичното. София: Сонм. Вайсова, Леа. 2023. „Политики на концерта: или как политическа партия „Има такъв народ“ спечели сърцата на гласоподавателите?“. Семинар_BG, 26. Гройс, Борис. 2014. Коммунистический постскриптум. Москва: Ад Маргинем Пресс Димов, Венцислав. 2012. „„Power to the people” (към парадоксите на отношенията медийна музика – власт)“. В: Нейкова, Мария (съст., ред.). Медии, власт, пари – има ли място за качествена журналистика. Сборник „Журналисти по теория, журналисти на практика”, София: СУ „Св. Климент Охридски”, ФЖМК, 77–90. Димов, Венцислав. 2013. „Вагнер, Волен, Шишарката, Шамара и ... (Върху звуковите образи на протеста и техните медийни репрезентации)”. В: Ангелова, Вяра (съст.) Граждани и медии. Сборник с доклади от научната конференция „Граждани и медии”, 16–17 май 2013 г. София: УИ „Св. Климент Охридски”, 307–323. Димов, Венцислав. 2014. „Треска в делнична вечер (За медийната сила на песента в един не само акустичен свят)“. В: Ангелова, Вяра, Нейкова, Мария, Попова, Жана (съст., ред.) Радио, разказ, реч. Юбилеен сборник в чест на проф. дсн Снежана Попова. София: УИ „Св. Климент Охридски”, 35–47. Дичев, Ивайло. 2019. Културни сцени на политическото. София: Просвета. Паси, Исак. 2001. Смешното. София: ИК Труд. Пейчева, Лозанка. 2019. „Народният дух“ в авторските песни от България. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Петков, Владислав. 2023. „Отвъд популизма: казусът „Песен за Лена““. Семинар_BG, 26. Райжекова, Гергана. 2019. Невидимият рок. Алтернативната рок сцена в България. София: Интервю прес. Рикьор, Пол. 1994. Живата метафора. София: ЛИК. Спасов, Орлин. 2011. „Медиите и политиката: залезът на четвъртата власт?“ В: Лозанов, Георги, Спасов, Орлин (съст.) Медиите и политиката. София: Фондация „Медийна демокрация“, 221–240. Chang, Jeff. 2005. Can’t Stop, Won’t Stop: A History of the Hip-Hop Generation. New York: St. Martin's Press. Čolović, Ivan. 2008. Balkan – Terror Culture. Beograd: Biblioteka XX vek. Dimov, Ventsislav. 2014. “Bulgarian Hip-hop Music as a Phenomenon of Alternative Journalism / Болгарская „хип-хоп” музыка как феномен альтернативной журналистики”. В: Сергеева, Т. С. (ред.). Медиаобразы в современном информационном пространстве. Казань: Казанский федеральный университет, 25–52. Du Gay, Paul, Hall, Stuart; Janes, Linda, Koed Madsen, Anders, Mackay, Hugh and Negus, Keith. 2013. Doing Cultural Studies: The Story of the Sony Walkman. London: SAGE. Fiske, John. 1995. „Popular Culture“. In: Lentrichia, Frank, McLaughlin, Thomas (eds.) Critical Terms for Literary Study. Chicago: The University of Chicago Press, 321–335. Frith, Simon. 1983. Sound Effects: Youth, Leisure and the Politics of Rock ’n’ Roll. London: Constable. Guins, Raiford, Cruz, Omayra Zaragoza (eds.) 2005. Popular Culture. A Reader. London: SAGE Publications. Hall, Stuart. 2005. „Notes on Deconstructing The Popular“. In: Guins, Raiford, Cruz, Omayra Zaragoza (eds.) Popular Culture. London: Sage, 64–71. Laclau, Ernesto. 2005. On Populist Reason. London: Verso. Middleton, Richard. 1990. Studying Popular Music. Philadelphia: Open University Press. Mitchell, Tony (ed.). 2001. Global Noise: Rap and Hip-Hop Outside the USA. Middletown: Wesleyan University Press. Negus, Keith. 1999. Music Genres and Corporate Cultures. London and New York: Routledge. Shuker, Roy. 2001. Understanding Popular Music. London and New York: Routledge. Shuker, Roy. 2005. Popular Music. The Key Concepts. London and New York: Routledge. Tagg, Philip.1982. „Analysing Popular Music“. Popular Music, 2: 37–67. Vernallis, Carol. 2013. Unruly Media: YouTube, Music Video, and the New Digital Cinema. Oxford: Oxford University Press. Електронни източници Ангелов, Георги А. 2021. „Ицо Хазарта влиза в политиката. Добър ход ли беше това?“. Deutsche Welle – DW. 12.10.2021 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Бойко Борисов. 2020. „Бойко Борисов пее 3 в 1 (Ъпсурт)“. Suck My Dick Studios. YouTube. 11.05.2020 г. (посетено на 23.03.2023 г.). Жлъч. 2016. „One Shot: Жлъч – И утре е ден [Official Episode 012]“. YouTube. 19.05.2016 г. (посетено на 19.03.2023 г.). Ицо Хазарта. 2014. „One shot: Ицо Хазарта – Хип-Хоп“. FacingTheSunOfficial. You tube.17.05.2014 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ицо Хазарта. 2019а. Фейсбук, 26.10.2019 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ицо Хазарта. 2019б. Фейсбук, 17.11.2021 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ицо Хазарта. 2022. „Депутата Христо“. FacingTheSunOfficial. YouTube. 15.09.2022 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ицо Хазарта feat. Homelesz. 2019. „Имам човек“. FacingTheSunOfficial. YouTube. 17.10.2019 г. (посетено на 21.03.2023 г.). МИГNews.info. 2022. „Ицо Хазарта обръща вота срещу Борисов с „Депутата Христо““. МИГNews.info, 21.09.2022 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Стоянова, Вяра. 2019. „Рапърът Жлъч: Криско зад Мая Манолова?! На кого му пука – на децата?“. Площад Славейков. 14.09.2019 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Труд, 2022. „Лена залитна и по Хазарта“. Труд, 13.07.2022 г. (посетено на 19.03.2023 г.). Шоуто на Цитиридис. 2022. „Ицо Хазарта, Homelesz, ЖЛЪЧ и Нели Рангелова в „Шоуто на Николаос Цитиридис“ (29.01.2020 г.)“. Шоуто на Цитиридис. YouTube. 22.06.2022 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ъпсурт. 2012а. „Upsurt – Kolega“. M. A. YouTube. 01.03.2012 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ъпсурт. 2012б. „3 в 1“. FacingTheSunOfficial. YouTube. 10.06.2012 г. (посетено на 21.03.2023 г.). Ъпсурт. 2014. „Бай Хуй“. Riva Sound Records. YouTube. 06.02.2014 г. (посетено на 21.03.2023 г.). LOGO5 + DJ Darkstep. 2011. „Петилетка“. DJ Darkstep. YouTube. 29.06.2011 г. (посетено на 24.03.2023 г.). SCCFreestyles@SCCFreestyles. 2014. YouTube. (посетено на 21.03.2023 г.).
Целта на настоящaта студия е да използва казуса с широко дискутираната „Песен за Лена“ за изследване и разбиране на сложните взаимоотношения между политиката и (поп-)културата. Доколкото тези взаимоотношения често раждат популистки дискурси, основната ни изследователска задача е да установим дали и как „Песен за Лена“ се вписва в популисткия дискурс на политическа партия „Има такъв народ“ и нейния лидер Слави Трифонов. За целта подхождаме мултидисциплинарно, като използваме методи и понятия от полето на културните изследвания и политическите науки, наред с изследвания в сферата на музиката, литературата и комуникациите. На базата на няколко нива на анализ стигаме до заключението, че „Песен за Лена“ носи много потенциал за конструиране на популистки дискурс, който обаче остава неизползван, защото се проваля да конструира „елит“ и „народ“ в антагонистични отношения. Библиография Димов, Венцислав. 2001. Етнопопбумът. София: Българско музикознание. Димов, Венцислав. 2020. „Етнопоп музика и власт на Балканите (как една хибридна музика става мека сила в културните войни: медийно-антропологически прочити)“ В: Пейчева, Лозанка (съст.) Меката власт на популярната музика в медиите (по примери от България и Балканите). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 12–63. Дичев, Ивайло. 2019. Културни сцени на политическото. София: Просвета. Петков, Владислав. 2017. „БеГевизия: избори и референдум като музикална класация“. Семинар_BG, 14. Петков, Владислав. 2022. “Джипка ТВ: културни измерения на живите включвания на Бойко Борисов във Фейсбук”. Семинар_BG, 21. Стателова, Розмари. 2003. Седемте гряха на чалгата. Към антропология на етнопоп музиката. София: Просвета. Becker, Amy. 2020. “Applying Mass Communication Frameworks to Study Humor’s Impact: Advancing the Study of Political Satire”. Annals of the International Communication Association, 44 (3): 273–288. de la Torre, Carlos (ed.). 2019. Routledge Handbook of Global Populism. New York: Routledge. Caiani, Manuela and Padoan, Enrico. 2023. Populism and (Pop) Music. London: Palgrave Macmillan. De Cleen, Benjamin and Carpentier, Nico. 2010. “Contesting the Populist Claim on “The People” through Popular Culture: The 0110 Concerts versus the Vlaams Belang”. Social Semiotics, 20 (2): 175–196. Higgie, Rebeca. 2017. “Under the Guise of Humour and Critique: The Political Co-Option of Popular Contemporary Satire”. In: Davis, Milner J. (ed.) Satire and Politics. London: Palgrave Studies in Comedy, 73-102. Kuipers, Giselinde. 2015. “Satire and Dignity”. In: Drees, Marijke and de Leeuw, Sonja (ed.) The Power of Satire. Amsterdam: John Benjamins, 19–32. Laclau, Ernesto. 2005. “Populism: What’s in a Name?”. In: Panizza, Francisco (ed.) Populism and the Mirror of Democracy. New York and London: Verso, 32–50. Laclau, Ernesto and Mouffe, Chantal. 1985. Hegemony and Socialist Strategy. Towards a Radical Democratic Politics. New York and London: Verso. Machin, Tim. 2010. Analysing Popular Music. Image, Sound, Text. London: SAGE Publications. Moffitt, Benjamin. 2016. The Global Rise of Populism: Performance, Political Style, and Representation. Stanford: Stanford University Press. Ostiguy, Pierre. 2017. “Populism: A Socio-Cultural Approach”. In: Kaltwasser, Cristóbal, Taggart, Paul A., Espejo, Paulina O., Ostiguy, Pierre (ed.) The Oxford Handbook of Populism. Oxford: Oxford University Press, 104–133 . Oswell, David. 2006. Culture and Society. An Introduction to Cultural Studies. London: SAGE Publications. Rolfe, Mark. 2017. “The Populist Elements of Australian Political Satire and the Debt to the Americans and the Augustans”. In: Davis, Milner J. (ed.) Satire and Politics. London: Palgrave Studies in Comedy, 37-72.Simpson, Paul. 2003. On the Discourse of Satire. Towards a Stylistic Model of Satirical Humour. Amsterdam/Philadelphia: John Benjamins Publishing. Way, Lyndon. 2016. “Protest Music, Populism, Politics and Authenticity. The Limits and Potential of Popular Music’s Articulation of Subversive Politics”. Journal of Language and Politics, 15 (4): 422–445. Way, Lyndon and Mckerrell, Simon. 2017. “Understanding Music as Multimodal Discourse”. In: Way, Lyndon and Mckerrell, Simon (ed.) Music as Multimodal Discourse. Semiotics, Power and Protest. London and New York: Bloomsbury Publishing. Wodak, Ruth. 2015. The Politics of Fear: What Right-Wing Populist Discourses Mean. London: SAGE Publications.
Настоящата статия си поставя за цел да обясни възникналата масова подкрепа по време на изборите през 2021 г. за политическа партия „Има такъв народ“, чиито председател е известният за българската публичност певец, телевизионен водещ, шоумен и продуцент Слави Трифонов. „Има такъв народ“ успя да спечели парламентарните избори през 2021 г., измествайки дългогодишно управлявалата ГЕРБ. Анализът се фокусира върху дискурсите, структуриращи драматургията на концертите на групата на Слави Трифонов – „Ку-Ку бенд“, използвани в предизборната му кампания и изнасяни извън България пред емигриралите българи, чиито вот беше решаващ за победата му на парламентарните избори. Дискурси, които съдържат политически послания, оформени като културен музикален продукт и респективно отнесени към определен начин на осмисляне на публиката, която се превръща в гласоподавател. Те задават също така структурата на автобиографичните книги на Слави Трифонов, чийто анализ допълва в текста интерпретацията на концертите на „Ку-Ку бенд“. Основната теза е, че не можем да разберем явлението Слави Трифонов и „Ку-Ку бенд“, ако не ги положим в постсоциалистически контекст, където все още социалистическите културни политики отекват, но и където пазарът на културата и границата между висока и популярна култура тепърва се появяват. Библиография Димов, Венцислав. 2001. Етнопопбумът. София: Българско музикознание. Димов, Венцислав. 2019. Музиката за народа на медийния фронт (Меката власт на народната и популярната музика в социалистическа България). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Дичев, Ивайло. 2016. Културата като дистанция. Единадесет есета по културна антропология. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Добрев, Петър. 2015. „Чалгата е педерастки момент в живота на селяндура“. В: Генова, Неда, Динев, Ивайло, Добрев, Петър, Додов, Станислав, Самоковска, Ирина, Цветков, Чавдар (съст.) Диверсия: В опит за по-добър провал. София: Ропринт. Еленков, Иван. 2008. Културният фронт. Българската култура през епохата на комунизма – политическо управление, идеологически основания, институционални режими. София: Ciela. Eленков, Иван. 2013. Труд, радост, отдих и култура. Въведение в историята на идеологическото моделиране на всекидневието през епохата на комунизма. София: Център за академични изследвания, Рива. Кабакчиева, Петя. 2016. Комунистически модерности. Българският комунизъм. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Минева, Мила. 2016. Визуалното конструиране на социалистическото потребление. (непубликуван дисертационен труд). Рагару, Надеж. 2010. Преплетените времена на настоящето. България 20 години след 89-та. София: Критика и хуманизъм. Трифонов, Слави, Дилов-син, Любен. 2002. Слави Трифонов за стърчането. Неговите живот, истории, поучения, теории и натяквания, записани от Любен Дилов-син. София: Ciela. Трифонов, Слави, Сиромахов, Иво. 2015. Слави Трифонов за мен е чест. Откровенията на Слави Трифонов, записани от Иво Сиромахо. София: Ciela. Христов, Тодор. 2013. Свобода и суверенност в Априлското въстание. София: ФХСИ/ Изток–Запад. Bourdieu, Pierre. 1984. Distinction: A Social Critique of the Judgment of Taste. Cambridge, Massachusetss: Harvard University Press. Laclau, Ernesto. 2005. On Populist Reason. London, New York: Verso. Laclau, Ernesto; Mouffe, Chantal. 2001. Hegemony and Socialist Strategy. Towards a Radical Democratic Politics. London, New York: Verso. Statelova, Rosmary. 2005. The Seven Sins of Chalga. Sofia: Prosveta.
Студията поставя по-общия въпрос за включването на културни продукти в социалните движения, като се фокусира върху различните музикални форми, подпомагащи протестни мобилизации. Съчетавайки т.нар. „рамкираща перспектива“ в изследванията на социалните движения с разглеждането на „музиката като функция“, включена в културната верига (а не „музиката като текст“), в статията се открояват три варианта: „музика на гнева“, „музика за електората“ и „музиката, която ни движи“. Предложената класификация се базира на примери от последните двадесет години в България и не претендира за изчерпателност. Библиография Георгиева, Валентина. 2017. Множества на несъгласните. Антропология на протестните движения в България (2009–2013). София: УИ „Св. Кл. Охридски“. Димов, Венцислав. 2022. „‘Война и мир‘ 2.0: Отвъд шума на песенните фронтове“. В: Ковачева, Ралица, Попова, Жана, Ангелова, Вяра, Попова, Снежана. Журналистика, ценности, свят. Юбилеен сборник в чест на проф. д-р Мария Нейкова. София, УИ „Св. Климент Охридски“, 197–213. Коларова, Румяна. 2021. „Феноменът парламентарни избори 2021 г.“. Политически изследвания, 1–2: 28–57. Петков, Владислав. 2017. „БеГеВизия: Избори и референдум като музикална класация“. Семинар_BG, 14 (посетено на 10.02.2023 г.) Рагару, Надеж. 2010. „Събитието ‚1989‘ през призмата на протестите от 1997: дългото сбогуване с комунизма“. В: Преплетените времена на настоящето: България 20 години след 89-та. София: Критика и хуманизъм, 37– 84. Спасов, Орлин. 2019. „Възбудени читатели: поезията като средство за коментар в онлайн форумите“. Медиалог, 6: 8–29 (посетено на 30.01.2023 г.). Христов, Тодор. 2007. Легитимирането на държавната власт и селските бунтове от 1900 г. (без сведения за място на издаване): Фондация „Извор“. Benford, Robert & Snow, David. 2000. “Framing Processes and Social Movements: An Overview and Assessment.” Annual Review of Sociology, 26: 611–639. Corte, Ugo and Edwards, Bob. 2008. “White Power Music and the Mobilization of Racist Social Movements”. Music and Arts in Action, 1/1: 4–20 (посетено на 30.01.2023 г.). Danaher, William. 2010. “Music and Social Movements”, Sociology Compass, 4/9, 811–823, DOI: 10.1111/j.1751-9020.2010.00310.x. Doleac, Benjamin. 2013. “Strictly Second Line: Funk, Jazz, and the New Orleans Beat”, Ethnomusicology Review, 18, (посетено на 11.02.2023 г.). Eyerman, Ron and Jamison, Andrew. 1998. Music and Social Movements. Cambridge (UK) : Cambridge University Press. Goldman, Emma. 2009 [1931]. Living my Life, The Anarchist Library, https://theanarchistlibrary.org/library/emma-goldman-living-my-life (посетено на 11.02.2023 г.). Gromis, Ashley and Roy, William. 2013. “Music and Social Movements”. In: Snow, David, della Porta, Donatella, Klandermans, Bert, and McAdam, Doug (eds.) The Wiley Blackwell Encyclopedia of Social and political Movements. (Malden: Blackwell Publishing ltd. Rosenthal, Rob and Flacks, Richard. 2016. Playing for Change. Music and Musicians in the Service of Social Movements. London and New York: Routledge. Salerno, Daniele and van de Warenburg, Marit. 2023. “’Bella Ciao’: A Portable Monument for Transnational Activism”. International Journal of Cultural Studies, 26 (2): 164–181, DOI: 10.1177/13678779221145374, (посетено на 5.02.2023 г.). Snow, David, Fliegenthart, Rens, Ketelaars, Pauline. 2019. “The Framing Perspective on Social Movements: Its Conceptual Roots and Architecture”. In: Snow, David, Soule, Sarah, Anne, Kriesi, Hanspeter and McCammon, Holly J. (eds.) The Wiley Blackwell Companion to Social Movements. (2nd ed.) Hoboken: John Wiley & Sons Ltd, 392–410. Staggenborg, Suzanne, Eder, Donna and Sudderth, Lori. 1993. “Women’s Culture and Social Change: Evidence from the National Women’s Music Festival”. Berkeley Journal of Sociology, 38: 31–56; (посетено на 30.01.2023 г.) Van Dyke, Nella and Taylor, Verta. 2019. “The Cultural Outcomes of Social Movements”. In Snow, David, Soule, Sarah Anne, Kriesi, Hanspeter and McCammon, Holly J. (eds.) The Wiley Blackwell Companion to Social Movements. (2nd ed.) Hoboken: John Wiley & Sons Ltd, 482–498.
Човешките групи се моделират по-дълбоко отвъд рационалното, чрез емоциите. Философстването около ролята на музиката и нейната отговорност върви именно в такава посока. Но ако в миналото слушането на музика е ограничено до празника или ритуала, днес под музикален съпровод протича все по-голяма част от живота ни. Политическите битки са едновременно и битки на музикални стилове и емоции (дадени са български примери). Но гражданинът не е пасивен в този процес, както си е мислел Платон: той непрекъснато избира себе си и политическите си позиции през музикалната емоция. Библиография Платон. 1981. „Образованието на стражите“. В: Държавата. София: Наука и изкуство. Добрев, Петър. 2016. „Чалгата е педерастки момент в живота на селяндура“. dВерсия, https://dversia.net/726/chalgata-e-pederastki-moment/ (посетено на 1.04.2023 г.) Gerth, H. H. and Mills, C. Wrigth (eds.). 1946. From Max Weber: Essays in Sociology. London: Kegan Paul, Trench, Trubner & Co. Hellier-Tinoco, Ruth. 2015. “Power Needs Names: Hegemony, Folklorization, and the Viejitos Dance of Michoacán, Mexico”. In: Randall, Annie Janeiro (ed.) Music, Power, and Politics. London: Routledge. Hochschild, Arlie Russell. 2012. The Managed Heart: Commercialization of Human Feeling. Berkeley: University of California Press. Jaggar, Alison M. 1989. “Love And Knowledge: Emotion In Feminist Epistemology”. Inquiry, 32: 2, 151–176. Juslin, Patrik N. 2019. Musical Emotions Explained: Unlocking the Secrets of Musical Affect. Oxford: Oxford University Press. Kirshenblatt-Gimblett, Barbara and Bruner, Edward M. 1992. “Tourism”. In: Bauman, Richard (ed.) Folklore, Cultural Performances, and Popular Entertainments. A Communications-Centered Handbook. New York and Oxford: Oxford University Press. Schopenhauer, Arthur. 1969. The World as Will and Representation, Vol. 1, New York: Dover publications. van Goethem, Annelies and Sloboda, John. 2011. “The Function of Music for Affect Regulation”. Musicae Scientiae, 15(2): 208–228. Williams, Raymond. 2015. “Structures of Feeling”. In: Sharma, Devika and Tygstrup, Frederik (eds.) Structures of Feeling. Affectivity and the Study of Culture. Berlin, Munich, Boston: De Gruyter, 20–28.
Статията разглежда градското колоездене не само като средство за придвижване, но и като въплътено преживяване, което се разгръща в комуникацията между велосипедиста като тяло, велосипеда като устройство и градската инфраструктура като място и пейзаж. Чрез автоетнографски подход статията анализира три групови велосипедни събития в София, Каляри и Виена, за да разкрие разнообразните социални, културни и естетически измерения на велокарането. Изследването започва с преглед на академичната литература за колоезденето и неговото значение в контекста на устойчивото градско развитие. След това се представя методологията и обхватът на теренното проучване. Основният анализ включва три случая: „Sofia green tour“, туристическа велообиколка в София, разгледана от перспективата на екскурзовода; протестно шествие „Критична маса“ в Каляри като форма на граждански активизъм; и велоконцерт „Spiral bike“ с електронна музика във Виена като пример за творческо използване на градското пространство. В заключение статията синтезира основните изводи и предлага насоки за подобряване на градската велосипедна инфраструктура, като се обръща както към местните власти, така и към активните велосипедисти. Библиография Дичев, Ивайло. 2019. Културни сцени на политическото. София: „Просвета-София“ АД. Дичев, Ивайло. 2017. „Защо в София не е хубаво“, DW Общество, 11.10.2017, достъпна на: https://www.dw.com/bg/%D0%B7%D0%B0%D1%89%D0%BE-%D0%B2-%D1%81%D0%BE%D1%84%D0%B8%D1%8F-%D0%BD%D0%B5-%D0%B5-%D1%85%D1%83%D0%B1%D0%B0%D0%B2%D0%BE/a-40902347 [последно посетен на 20.01.2025] Хаджимайкъл, Майк. 2016. "Полицейската акция срещу „Окупирай“ в Кипър: автоетнография върху „За 1 грам“". Българска етнология, 1: 71-83. Chang, Heewon. 2008. “Chapter 3: Autoethography”. in: Autoethography as method. Walnut Creek: CA: Left coast press, 43-57. De Certeau, Michel. 1984. The practice of everyday life. London: University of California press. Dunlap, Rudy, Rose, Jeff, Standridge, Sarah H., Pruitt, Courney L. 2020. “Experiences of urban cycling: emotional geographies of people and place”. Leisure Studies, DOI: 10.1080/02614367.2020.1720787 Fincham, Ben. 2007. “Bicycle messengers: image, identity and community”. In: Horton, Dave, Rosen, Paul and Cox, Peter (eds.) Cycling and Society. Cornwall: Ashgate, 179-198. Green, Judith, Steinbach Rebecca and Datta, Jessica. 2012. “The Travelling Citizen: Emergent Discourses of Moral Mobility in a Study of Cycling in London”. Sociology, 2012 46: 272-289, DOI: 10.1177/0038038511419193. Horton, Dave, Rosen, Paul and Cox, Peter (eds.). 2007. Cycling and Society. Cornwall: Ashgate. Jones, Phil. 2005. “Performing the city: a body and a bicycle take on Birmingham, UK”. SOCIAL AND CULTURAL GEOGRAPHY 6;4, 2005: 813-830. Lorimer, Hayden. 2011. “Walking: New Forms and Spaces for Studies of Pedestrianism”. In: Cresswell, Tim and Merriman, Peter (eds.) Geographies of Mobilities: practices, spaces, subjects. UK: Ashgate, 19-34. Rana, Pranaya. 2018. Walking In The City Self And Spatiality In Copenhagen And Kathmandu, MA, Достъпна: https://www.4cities.eu/wp-content/uploads/2018/10/RANA_Master-Thesis.pdf [последно посетен на 20.01.2025]. Simpson, Clare. 2005. “Capitalising on curiosity: Woman’s professional cycle racing in the late-nineteenth century”. In: Horton, Dave, Rosen, Paul and Cox, Peter (eds.) Cycling and Society. Cornwall: Ashgate, 47-66. Sofia Green tour, 2025, https://sofiagreentour.com/ , [последно посетен на 20.01.2025] RAD Performance, 2025, https://radperformance.at/en/home-en/ , [последно посетен на 20.01.2025] Spinney, Justin. 2007. “Cycling in the city: non-place and the sensory construction of meaning in a mobile practice”. In: Horton, Dave, Rosen, Paul and Cox, Peter (eds.) Cycling and Society. Cornwall: Ashgate, 25-46. Strathern, Marilyn. 1987. “The limits of autoethography”. In: Jackson, Anthony (ed.) Anthropology at home. New York: Tavistock, 16-37. Wall, Sarah. 2008. “Easier Said than Done: Writing an Autoethnography”. International Journal of Qualitative Methods, 2008, 7(1): 38-53.
Авторски права (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.bg
Ромската гледна точка и ромският въпрос в медийното огледало
Представеността на ромската гледна точка и ромския въпрос в българското дигитално, медийно, публично, културно и политическо пространство е тема, която остава в сянка дори в най-новата история на България. Настоящата студия ще разгледа как ромската гледна точка по ромския въпрос попада в съответните информационни пространства и дали ромската гледна точка се взима предвид при други обществено значими теми, които директно и индиректно засягат ромите като граждани на страната. Ще направя опит и да дефинирам термините „ромска гледна точка“ и „ромски въпрос“. Успоредно с това, ще се опитам да разгледам доколко съответните „ромски гледни точки“ по „ромски“ и „неромски“ теми влияят на оформянето на наратива за „ромския въпрос“ и „ромската гледна точка“. Публикацията ще се опита да разгледа как се изграждат положителни или негативни стереотипи и очаквания за тези явления – както сред широката общественост, така и сред самата ромска общност като интернализирани норми и практики. Текстът поставя специфичен фокус и върху това как се оформят и припознават ромските лидери на мнение и авторитети по ромски и неромски въпроси. Дали популярността в конкретни дигитални измерения или познанията и опитът по конкретна тема надделяват, дали близостта до общността или отдалечеността от нея имат роля. Ще се направи и паралел как методи за представеността на ромската гледна точка и ромския въпрос се мултиплицират по популистки начин по други теми и се прилагат върху цялото общество за оформяне на нагласи за действие или бездействие. Библиография Ангелова, Р., Димитрова, М., Йорданова, Г., Пампоров, А., и др. 2020. Образователни постижения на ромските общности в България. Тръст за социална алтернатива и Global Metrics. Ltd. https://socialachievement.org/web/files/richeditor/dokumenti/Education%20and%20Employment%20survey%20report%202020.pdf.‌ Асоциация Интегро. 2010. Млади роми направиха преглед на ромите в българския печат. https://integrobg.org/campain/?p=281. Буде, Й. 2021. Години наред лъжливи твърдения за ромската ДНК? DW. 2021. https://www.dw.com/bg/%D1%83%D1%87%D0%B5%D0%BD%D0%B8-%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%B8-%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%B5%D0%B4-%D0%B4%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D0%B8-%D0%B7%D0%B0-%D1%80%D0%BE%D0%BC%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%82%D0%B0-%D0%B4%D0%BD%D0%BA-%D1%81%D0%B0-%D0%B1%D0%B8%D0%BB%D0%B8-%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D0%BF%D1%83%D0%BB%D0%B8%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%B8/a-60079423. Бурдийо, П., Вакан, Л. 2014. Социални класи и символна власт. Ciela. София. Български Хелзинкски комитет. 2002. Етническите малцинства в печата. БХК. София. Бюксеншютц, У., 2019. „Малцинствената политика в България: политиката на БКП към евреи, роми, помаци и турци 1944-1989“, Либерален Преглед. https://www.librev.com/index.php/discussion/bulgaria/3590-maltzinstvenata-politika-v-balgariya-politikata-na-bkp-kam-evrei-romi-pomatzi-i-turtzi-1 Василев, Б. 2016. „Ромите – медиен образ и публични послания“. Newmedia21.eu. Медиите на 21 век: Онлайн издание за изследвания, анализи, критика. https://www.newmedia21.eu/analizi/romite-medien-obraz-i-publichni-poslaniya/ Василева, С. 2004. „Ромската тематика в българското медийно пространство -“за” и “против” ромите, от и за ромите“, в: Бакалова, М. Ролята на ромските електронните медии за интеграцията на ромите. София, Институт „Отворено общество”. Георгиев, В. 2009. Румян Русинов: ромският въпрос е част от българския. https://www.bulgaria-news.bg/category/exclusive/interview/article/post2145.html. Грекова, М. 2019. Какво е сбъркано с политиките за "Интеграция на ромите в България"?. Университетско издателство „Св. Климент Охридски". Дюркем, Е. 2002. За разделението на обществения труд. София, СОНМ. Захариев, Б. 2024. Реч, съдържаща обиди, предразсъдъци и омраза спрямо ромите в социалната медия Фейсбук (powerpoint презентация). https://amalipe.bg/wp-content/uploads/2024/01/Presentation.pdf (последно посещение 11.07.2025 г.) Фондация "Институт Отворено общество - София". Инджов, И. 2015. „Образът на ромите в българския печат.“ Newmedia21.Eu. https://www.newmedia21.eu/izsledvaniq/obrazat-na-romite-v-balgarskiya-pechat-2012/. Инджов, И. 2023. ЛГБТИ - новата медийна мишена вместо ромите? Образът на малцинствените и уязвимите групи в българските медии. (изследователски доклад) Организация „Дром“, https://www.bghelsinki.org/web/files/reports/173/files/2023-indjov--the-image-of-minority-groups-in-the-media.pdf Исаев, О. 2013. “Опитът на променените”. Нещо различно за различните. https://ognyanisaev.blogspot.com/2013/07/blog-post_23.html. Исаев, О. 2022. Журналистика (г)ол инклузив: словесни уйдурми без съвест за тройка предизборни кебапчета в плик. Маргиналия. https://www.marginalia.bg/zhurnalistika-g-ol-inkluziv-slovesni-ujdurmi-bez-savest-za-trojka-predizborni-kebapcheta-v-plik/ Исаев, О. 2023. Роди ме, мамо с късмет, па ме хвърли на МОН. Маргиналия. https://www.marginalia.bg/rodi-me-mamo-s-kasmet-pa-me-hvarli-na-mon/ Йорданов, И. 2008. „ Медийният избор на ромите“, В: Ромите в България–информационен справочник. Медийният избор на ромите. Институт „Отворено общество“ – София, стр.51-53. Клуб „Обектив“. 2013. “Всичко е език. Политическото и медийното хейтърство също.“ Български хелзинкски комитет. https://www.bghelsinki.org/bg/publication/vsichko-e-ezik-politicheskoto-i-medijnoto-hejtrstvo-ssho. Коен, Е. 2016. Деян Колев: Ромската интеграция ще тръгне, ако привлечем мнозинството на своя страна. Маргиналия. https://www.marginalia.bg/deyan-kolev-romskata-integratsiya-shte-tragne-ako-privlechem-mnozinstvoto-na-svoya-strana-2/. Колев, Г. 2010. Българската комунистическа партия и циганите през периода 1944–1989 г. Център за публични политики. София. ‌Маринов, П. 2024. Противодействие на радикализацията и тероризма в Република България. (Автореферат на дисертация за присъждане на ОНС „Доктор“ от Военна академия “Георги Стойков Раковски.”) 2024.Достъпен на: https://rndc.bg/wp-content/uploads/2024/04/auto_pmarinov.pdf. (последно посетен на 11.07.2025 г.) Методиева, Ю. 2017. Лилия Макавеева: Ромите не трябва да бъдат пасивни потребители на държавни услуги. Маргиналия. https://www.marginalia.bg/liliya-makaveeva-imame-nuzhda-ot-prozrachnost/. Пампоров, А. 2009. Социални дистанции и етнически стереотипи за малцинствата в България. София: Институт Отворено общество. https://osis.bg/wp-content/uploads/2018/04/OSI_Publication_Roma_3.pdf Пашов, М. 2022. История на циганите в България и в Европа. Рома. Парадигма. https://research-portal.st-andrews.ac.uk/files/278196264/Shakir_Pashov_e_book.pdf Попов, Ю. 2011. „Циганите са бъдещето на България“. Dnevnik.bg. https://www.dnevnik.bg/analizi/2011/10/04/1168598_ciganite_sa_budeshteto_na_bulgariia/. Попова, А. 2021. „Ромите не следва да работят само по ромските въпроси“. Bloomberg TV Bulgaria. https://www.bloombergtv.bg/a/16-biznes-start/95659-v-integratsiyata-na-romite-nyama-neuspeshni-politiki-a-neosashtestveni-takiva. Портал „Култура“. 2015. “Защо тези батковци викат срещу нас?”. Портал за култура, изкуство и общество. https://kultura.bg/web/%D0%B7%D0%B0%D1%89%D0%BE-%D1%82%D0%B5%D0%B7%D0%B8-%D0%B1%D0%B0%D1%82%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D1%86%D0%B8-%D0%B2%D0%B8%D0%BA%D0%B0%D1%82-%D1%81%D1%80%D0%B5%D1%89%D1%83-%D0%BD%D0%B0%D1%81/. Спасов, О. 2016. Езикът на омразата в България. Езикът на омраза в България: рискови зони, уязвими обекти. Фондация „Център за модернизиране на политики” и Фондация „Медийна демокрация”. Томова, И. 2015. Образът на ромите в шест електронни медии. Асоциация Интегро. https://integrobg.org/files/Report_hate_speech.pdf (последно посещение 11.07.2025 г.) Томова, И. и др. 2011. Ромите в периодичния печат. Асоциация Интегро. Фондация С.Е.Г.А. 2022. Грижа за истината – срещу фалшивите новини и антиромската дезинформация. Фондация С.Е.Г.А – Старт за ефективни граждански алтернативи. 2022. https://cega.bg/wp-content/uploads/2022/07/BG_CARE-4-TRUTH_book_web.pdf Христова, С. 2007. „Образът на ромите в електронните предавания за ромите“, в Сб. Интеграция на ромите в българското общество. Институт по социология при БАН. Достъпен от https://www.researchgate.net/publication/306031001_Obrazt_na_romite_v_elektronnite_predavania_za_romite#fullTextFileContent.‌ (последно посещение на 11.07.2025 г.) Adichie, C. N. 2009. The Danger of a Single Story. TED Talks. https://www.ted.com/talks/chimamanda_ngozi_adichie_the_danger_of_a_single_story. Arnstein, R. 1969. “A Ladder of Citizen Participation.” Journal of the American Institute of Planners. Axner, M. 2019. Healing from the Effects of Internalized Oppression. Ku.edu. https://ctb.ku.edu/en/table-of-contents/culture/cultural-competence/healing-from-interalized-oppression/main. Bandura, A. 2023. Social Cognitive Theory. John Wiley & Sons, Inc. https://doi.org/10.1002/9781394259069. Barth, F. 1969. Ethnic groups and boundaries. Long Grove: Waweland Press. Bauman, Z., & May, T. 2019. Thinking sociologically (3rd ed.). John Wiley & Sons. Cortés, I. 2021. “Hate Speech, Symbolic Violence, and Racial Discrimination. Antigypsyism: What Responses for the next Decade?” Social Sciences 10 (10): 360. https://doi.org/10.3390/socsci10100360. Dalal, F. 2002. Race, Colour and the Process of Racialization: New Perspectives from Group Analysis. Psychoanalysis and Sociology. New York, NY: Brunner-Routledge. Durkheim, É. 2002. Za razdelenieto na obshtestvenia trud [The Division of Labor in Society, Bulgarian translation]. Translated by t.Mineva. Sofia, SONM. Eurobarometer. 2023. Discrimination in the European Union. ‌European Commission. https://europa.eu/eurobarometer/surveys/detail/2972. European Commission. 2020. The New EU Roma Strategic Framework for Equality, Inclusion and Participation. https://commission.europa.eu/publications/new-eu-roma-strategic-framework-equality-inclusion-and-participation-full-package_en. ‌ Fairclough, N. 1995. Critical Discourse Analysis: The Critical Study of Language. London: Routledge. Gordon, P. 1964. Assimilation in American Life. New York: Oxford University Press. Habermas, J. 1984. The Theory of Communicative Action, Volume 1: Reason and the Rationalization of Society. Translated by Thomas McCarthy. Boston: Beacon Press. Habermas, J. 1990. Moral Consciousness and Communicative Action. Translated by Christian Lenhardt and Shierry Weber Nicholsen. Cambridge, MA: MIT Press. Habermas, J. 1996. Between Facts and Norms: Contributions to a Discourse Theory of Law and Democracy, trans. William Rehg. Cambridge, MA: MIT Press. Hardiman, R. 1982. White identity development: A process oriented model for describing the racial consciousness of White Americans (Doctoral dissertation). Dissertation Abstracts International, 43, 104A. (University Microfilms No. 82–10330). Hartley, J. 1982. Understanding News. London, New York: Routledge. Johnson, L. B. 1965. Commencement Address at Howard University: to Fulfill These Rights. Тhe American Presidency Project. https://www.presidency.ucsb.edu/documents/commencement-address-howard-university-fulfill-these-rights. Katz, E., and Paul L. 2006. Personal Influence : The Part Played by People in the Flow of Mass Communication. New Brunswick: Transaction Publishers. Lipsitz, G. 1998. The Possessive Investment in Whiteness: How White People Profit from Identity Politics. New York: Temple University Press. Merton, Robert K. 1948. “The Self-Fulfilling Prophecy”. Antioch Review. Morgenroth, T., Ryan, M. K., & Peters, K. 2015. "The Motivational Theory of Role Modeling: How Role Models Influence Role Aspirants’ Goals". Review of General Psychology, 19(4), 465-483. https://doi.org/10.1037/gpr0000059 Nye, Joseph S. 2004. „Soft Power: The Means to Success in World Politics.“ Foreign Affairs. https://doi.org/10.2307/20033985. Schneider, E. and Otterbein, H. 2024. "Kamala Harris Is Making One Big Strategic Break from Hillary Clinton". Politico. https://www.politico.com/news/2024/08/19/kamala-harris-gender-2024-election-00174530 Silverman, C. 2007. "Bulgarian Wedding Music between Folk and Chalg: Politics, Markets and Current Directions". Muzikologija. https://doi.org/10.2298/muz0707069s. Sue, W., Sue, D., Neville, H., and Smith, L. 2022. Counseling the Culturally Diverse: Theory and Practice. 9th ed. Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, Inc. The IHRA. 2020. Working Definitions & Charters. What Is Antigypsyism/Anti-Roma Discrimination?. IHRA. https://holocaustremembrance.com/resources/working-definition-antigypsyism-anti-roma-discrimination. ‌ Van Dijk, T. A. 2000. „New (s) Racism: a Discourse Analytical Approach.“ In : Cottle, S. Ethnic Minorities and the Media. Buckingham, Philadelphia: Open University Press.
Интернет меметиката като код на комуникация
Контекстът, в който интернет меметата се развиват, развитието на web 2.0 и амбициите за web 3.0 са неразривно свързани с активно участие и интерективност. Всеки с достъп до компютър и интернет може да се докосне до безплатни научни статии, изображения, музика, видеоклипове и др. и да създава сам (аудио)визуални творения. Текстът разглежда влиянието на интернет меметата върху комуникацията и езика. Изследователските въпроси са по какъв начин комуникацията (on – в дигиталното пространство и off-line-на живо) и езиковостта се е променила, вследствие на влиянието на интернет меметата? Можем ли да говорим за (интернет) меметичен език и какви са разликите между меметичните езикови и традиционните езикови правила? По какъв начин могат да се преведат меметичните езикови системи чрез понятия от лингвистиката? Какви са резултатите от влиянието на интернет меметата върху общуването и езика? Ще бъде направен опит да се отговори на тези въпроси, като ще се разгледат примери за влияние на интернет меметата върху различни сфери: 1. Писменост в дигиталната комуникация. 2. Визуални изображения в сферите на изкуството, графичния и уеб дизайн и аудио-визуални произведения. 3. Човешкото поведение. Библиография Генова, Д. 2020. "Интернет мемета и комуникация онлайн". Български фолклор, 3/2020. Дечева, Т. 2025. "Глич-арт и фотографският образ. Деформации и счупване на цифровите образи". Списание Кино. <a href="https://spisaniekino.com/%D0%B3%D0%BB%D0%B8%D1%87-%D0%B0%D1%80%D1%82-%D0%B8-%D1%84%D0%BE%D1%82%D0%BE%D0%B3%D1%80%D0%B0%D1%84%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%8F%D1%82-%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B0%D0%B7-%D0%B4%D0%B5%D1%84%D0%BE%D1%80%D0%BC%D0%B0%D1%86%D0%B8%D0%B8-%D0%B8-%D1%81%D1%87%D1%83%D0%BF%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B5-%D0%BD%D0%B0-%D1%86%D0%B8%D1%84%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%82%D0%B5-%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B0%D0%B7%D0%B8.html">https://spisaniekino.com/%D0%B3%D0%BB%D0%B8%D1%87-%D0%B0%D1%80%D1%82-%D0%B8-%D1%84%D0%BE%D1%82%D0%BE%D0%B3%D1%80%D0%B0%D1%84%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%8F%D1%82-%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B0%D0%B7-%D0%B4%D0%B5%D1%84%D0%BE%D1%80%D0%BC%D0%B0%D1%86%D0%B8%D0%B8-%D0%B8-%D1%81%D1%87%D1%83%D0%BF%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B5-%D0%BD%D0%B0-%D1%86%D0%B8%D1%84%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%82%D0%B5-%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B0%D0%B7%D0%B8.html (последно посетен на 27. 02. 2025) Иванова, Мария. 2022. "Меметата в новините и меметата като новини". Медиалог, 11/2022, 153-184. Минева, Мила. 2022. „'Да не излиза' или популярната култура като поле за експериментални практики", Семинар_BG, 21. https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy21/798-da-ne-izliza.html Перов, Т. 2023. "Едно необикновено животно: Котаракът Румен има 60 хил. последователи във Facebook". BulgariaOnAir. https://www.bgonair.bg/a/36-sutreshen-blok/302044-edno-neobiknoveno-zhivotno-kotarakat-rumen-ima-60-hil-posledovateli-vav-facebook (последно посетен на 13. 02. 2025 г.) Терзиев, К. 2012. Рекомпозиция- автор, медия и произведение в епохата на дигиталното производство. София: Изток-запад. Álvarez, David. 2024. Nostalgia Isn't What it Used to Be: On Vaporwave's Glitched, Aspirational Aesthetics. Iluminace. 36. 107-126. 10.58193/ilu.1788. Baudrillard, J. 1988. Selected Writings, ed. Mark Poster. Stanford, Calif: Stanford Univ. Press Davison, Patrick. 2012. The Language of Internet Memes. 10.18574/nyu/9780814763025.003.0013. Douglas, Nick. 2014. It's Supposed to Look Like Shit: The Internet Ugly Aesthetic. Journal of Visual Culture. 13. 314-339. 10.1177/1470412914544516. Dovydaitis, Gytis. 2021. "Celebration of the Hyperreal Nostalgia: Categorization and Analysis of Visual Vaporwave Artefacts". Art History & Criticism. 17. 113-134. 10.2478/mik-2021-0010. gamedev, 2022. What is the difference between a bug and a glitch? Is it just the same thing or is there a difference?, Reddit. https://www.reddit.com/r/gamedev/comments/qe4eqi/what_is_the_difference_between_a_bug_and_a_glitch/ (last seen 25. 02. 2025) Glitsos, Laura. 2018. Vaporwave, or music optimised for abandoned malls. Popular Music. 37. 100-118. 10.1017/S0261143017000599. Grundlingh, Lezandra. 2017. "Memes as speech acts". Social Semiotics. 28. 10.1080/10350330.2017.1303020. Jenkins, H., et al. 2006. Confronting the Challenges of Participatory Culture: Media Education for the 21st Century. An Occasional Paper on Digital Media and Learning. Kostadinovska-Stojchevska, Bisera & Shalevska, Elena. 2018. "INTERNET MEMES AND THEIR SOCIO LINGUISTIC FEATURES". English Language and Linguistics. 2. 10.5281/zenodo.1460989. Kuipers, G. (2002). "Media culture and internet disaster jokes: Bin Laden and the attacks on the World Trade Center". European Journal of Cultural Studies, 5(4). doi: 10.1177/1364942002005004296 Krustovski, J. 2023. What Is Plunderphonics. https://microgenremusic.com/category/genres/plunderphonics/ (последно посетен на 27.02.2025 г.) Lessig, Lawrence. 2008. Remix: Making Art and Commerce Thrive in a Hybrid Economy. 10.5040/9781849662505. Loignon, Guillaume & Messier, Philippe. 2020. Vaporwave pedagogy: Multimodal learning with an internet music microgenre. 16. McLeod, Ken. 2018. "Vaporwave: Politics, Protest, and Identity". Journal of Popular Music Studies. 30. 123 142. 10.1525/jpms.2018.300409. Mick-Evans, K. 2019. One Does Not Simply Preserve Internet Memes: Preserving Internet Memes Via Participatory Community -Based Approaches. 10.13140/RG.2.2.18093.54240. Milner, R., 2016. The world made meme: Discourse and identity in participatory media. (Unpublished doctoral dissertation). University of Kansas, Lawrence, KS. Retrieved from academia.edu Milner, R. M. 2012. The World Made Meme: Discourse and Identity in Participatory Media. PhD diss., University of Kansas. Accessed March 13 2015. https://kuscholarworks.ku.edu/bitstream/handle/ 1808/10256/Milner_ku_0099D_12255_DATA_1.pdf?sequence=1. Miltner, K. M. 2014. “'There’s no place for lulz on LOLCats': The role of genre, gender, and group identity in the interpretation and enjoyment of an Internet meme". First Monday, 19(8). https://doi.org/10.5210/fm.v19i8.5391 Miltner, K.M. and Highfield, T. 2017. "'Never Gonna GIF You Up': Analyzing the Cultural Significance of the Animated GIF". Social Media and Society. Orlovas, Vygintas. 2019.“The Influence of Internet Culture on the Shifts in Aesthetics. A Practice-Based Approach to Vaporwave.” Sovijus 7, no. 1 (2019): 129–137. Pinto, J. 2017. Cultural Ideas Essay. Vaporwave & Postmodernism: An Analytical Interpretation of Blank Banshee. SAE Institute London. Semotiuk, O., & Shevchenko, V. 2023. "Making fun of power: political cartoons and memes about President Zelensky. Quantitative and qualitative analysis". The European Journal of Humour Research, 10(4), 82–98. https://doi.org/10.7592/EJHR.2022.10.4.703 Shifman, L. 2014. “The Cultural Logic of Photo-Based Meme Genres.” Journal of Visual Culture 13 (3): 340–358. doi:10.1177/1470412914546577. Soriano, Ezequiel. 2022. "Internet vernacular creativity. Vaporwave, counterculture and copyright". ISEA2022 Proceedings, (2022): 556-561 Tay, G. J. S. 2014. "Binders full of LOLitics: Political humour, inter net memes, and play in the 2012 US Presidential Election (and beyond)". European Journal of Humour Research 2(4): 46– 73 Vadde, Aarthi. 2017. Amateur Creativity: Contemporary Literature and the Digital Publishing Scene. New Literary History. 48. 27-51. 10.1353/nlh.2017.0001. Wiggins, B. 2019. The Discursive Power of Memes in Digital Culture. Routlege Studies in New Media and Cyberculture. 52 Vanderbilt Avenue, New York, NY 10017. Zavala Barreda, Karla. 2018. Dystopian Shopping Malls: Vaporwave and The Ghosts of The Future. Paper presented at Cool Retro Camp Trash, Aesthetic Concepts in Popular Culture, Freiburg, Freiburg University.
Виртуална (само)екзотизация на източноевропейската идентичност
Настоящата студия се позиционира в полето на изследванията на мем културата, като предлага критически прочит на славянските репрезентации в социалните мрежи на дигиталния бранд Squatting Slavs in Tracksuits. Анализът се фокусира върху няколко взаимосвързани аспекта: процесите на метафоризиране и екзотизиране на славянската идентичност, нейното обвързване с (пост)социалистическото източноевропейско пространство и имплицитната ѝ регионална периферализация. Изследването е разгърнато на три нива: проследяват се културно-историческите предпоставки, формирали представите за славянския свят, реконструира се съвременният му облик въз основа на мобилизираните в мемовете сюжети и визуални елементи и се прави опит за контекстуализиране на установените тенденции в по-широките рамки на социалната и политическата критика. Библиография Алексиева, Анна. 2013. „Дисциплината „славистика“ – утопии и маргинализации“. In: Gazetić, Edisa and Kos, Dženan (eds.) Zbornik radova. Prva međunarodna znanstvena konferencija u oblasti kniževnosti i jezika. Travnik: Univerzitet Edukaciјski fakultet, 295-318. Бергсон, Анри. 1996. Смехът (Есе относно значението на комичното), прев. Т. Минева. София: Издателство „Сонм“. Дичев, Ивайло. 2002. От принадлежност към идентичност. Политики на образа. София: Лик. Кьосев, Александър. 2008. „Микрометодология: отношението „център-периферия“ като методологически проблем на славистичната компаративистика“. В: Индигото на Гьоте. София: Фигура, 244-260. Улф, Лари. 2004. Изобретяването на Източна Европа. Картата на цивилизацията в съзнанието на Просвещението, прев. Р. Панайотова. София: Издателство „Кралица Маб“. Хегел, Георг В. Х. 1995. Философия на историята. Том II: Духът на Европа. София: Евразия. Bourdieu, Pierre. 1998. La domination masculine. Paris: Seuil. Buchowski, Michal. 2006. “The Specter of Orientalism in Europe: From Exotic Other to Stigmatized Brother”. Anthropological Quarterly, 79 (3), 463-482. Daniel, Ondřej. 2019. “Hardbass: Intersectionality, Music, Social Media and the Far-Right on the European Periphery”. In: Appen, Ralf von and Dunkel, Mario (eds.) (Dis-)Orienting Sounds: Machtkritische Perspektiven auf populäre Musik. Bielefeld: Transcript-Verlag, 153-166. Daniel, Ondřej. 2021. “Vodka, Beer, Papirosy”. Eastern European Working‐class Cultures Mimicry in Contemporary Hardbass”. In: Kölbl, Marko and Trümpi, Fritz (eds.) Music and Democracy: Participatory Approaches, Wien: mdwPress. Đorđević, Vladimir, Suslov, Mikhail, Čejka, Marek, Mocek, Ondřej and Hrabálek, Martin. 2023. “Revisiting Pan-Slavism in the Contemporary Perspective”. Nationalities Papers, 51(1), 3-13. Götz, Еlias and Staun, Jørgen. 2022. “Why Russia attacked Ukraine: Strategic culture and radicalized narratives”. Contemporary Security Policy, 43(3), 482-497 (посетено на 8.02.2024 г.). Huntington, Samuel P. 1993. “The Clash of Civilizations?”. Foreign Affairs, 72(3), 22-49. Kalmar, Ivan. 2022. White But Not Quite. Central Europe’s Illiberal Revolt. Bristol: Bristol University Press. Kalmar, Ivan. 2023. “Race, Racialisation, and the East of the European Union: an Introduction”. Journal of Ethnic and Migration Studies, 49(6), 1465-1480. Lewicki, Aleksanda. 2023. “East–West Inequalities and the Ambiguous Racialisation of ‘Eastern Europeans”. Journal of Ethnic and Migration Studies, 49(6), 1481-1499. Loeb, Eli. 2020. Gopniki: Peripheral Masculinity in Post-Soviet Russia [Pomona Senior Theses. 238] (последно посетен на 26.10.2024 г.). Mälksoo, Maria. 2010. The Politics of Becoming European. A Study of Polish and Baltic Post-Cold War Security Imaginaries. London: Routledge. Mühle, Eduard. 2018. “Inventing Slavic Unity or the Political Use of a Romantic Concept. The Case of Mikhail P. Pogodin and Joachim Lelewel”. Historia Slavorum Occidentis, 4(19), 94-118. Petrungaro, Stefano. 2023. “Pan-Slavism, its interpretative ambiguities and conflicting practices”. In: Hemstad, Ruth & Stadius, Peter (eds.) Nordic Experiences in Pan-Nationalisms. A Reappraisal and Comparison, 1840–1940. London & New York: Routledge, 260-276. Safuta, Anna. 2018. “Fifty Shades of White: Eastern Europeans’ ‘Peripheral Whiteness’ in the Context of Domestic Services Provided by Migrant Women”. Tijdschrift voor Genderstudies, 21(3), 217-231. Sojka, Aleksanda. 2020. “Liminal Europeanness: Whiteness, East-West Mobilities, and European Citizenship”. In: Kulawik, Teresa and Kravchenko, Zhanna (eds.) Borderlands in European Gender Studies Beyond the East–West Frontier. New York: Routledge, 191-210. Suslov, Mikhail. 2012. “Geographical Metanarratives in Russia and the European East: Contemporary Pan-Slavism”. Eurasian Geography and Economics, 53(5), 575-595. Ţichindeleanu, Ovidiu. 2010. “Where Are We, When We Think in Eastern Europe?”. In: Ćurlin, Ivet, Dević, Ana, Ilić, Nataša, Sabolović, Sabina, Hegyi, Dóra, László, Zsuzsa, Ziółkowska, Magdalena and Słoboda, Katarzyna (eds.) Art Always Has Its Consequences, Zagreb: WHW, 86-91. Todorova, Maria. 2009. Imagining the Balkans (Updated Edition). Oxford: Oxford University Press. Veczán, Zoltan. 2023. “Depiction of the Balkans on Internet Memes from 9GAG”. KOME: An International Journal of Pure Communication Inquiry, 11(1), 61-94.
Полемиките, разпалили се около коледната украса на София в края на 2023 г., поставиха във фокуса на публичното внимание ролята на градския дизайн, и на градската украса в частност, не само за формирането на градската визуална среда, но и за създаването на празнично пространство в града. Импулсирано от разсъжденията на Ивайло Дичев за града като сцена и за празника като медия, изследването се вглежда в напреженията и конфликтите, които възникват в процеса на социално производство на празнично пространство, породени от разнообразни фактори и съображения – естетически, политически, финансови, екологични, комерсиални и др., и търси проекциите на тези конфликти във виртуалното пространство на социалните мрежи, доколкото именно там те получиха най-голяма публичност. Анализът поставя под въпрос изходната изследователска хипотеза, че коледната градска украса е впримчена в политическите битки за градското пространство като публично пространство, с други думи – за „правото на град“. Библиография Дичев, Ивайло. 2005. Пространства на желанието, желания за пространство. Етюди по градска антропология. София: „Изток – Запад“. Дичев, Ивайло. 2014. „Градът като протестна медия“. Семинар_BG, 10Б (https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy10b/601-gradat-kato-protestna-media.html, последно посетен на 12.12.2024 г.). Дичев, Ивайло. 2018. „Празникът като медия“. Българска етнология, 2, 167–177. Янчев, Павел. 2014. „Епизоди на урбанистичен активизъм в София – градските публични пространства между институции и граждани“. Семинар_BG, 10Б (https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy10b/607-epizodi-na-urbanistichenaktivizam-v-sofia.html, последно посетен на 12.12.2024 г.). Dehaene, Michiel and Lieven De Cauter. 2008. “Heterotopia in a postcivil society”. In: Dehaene, Michiel and Lieven De Cauter (eds.). Heterotopia and the City. Public Space in a Postcivil Society. London and New York: Routledge, 3–9. Harvey, David. 2008. “The right to the city”. New Left Review, 53, 23–40. Harvey, David. 2012. Rebel Cities. From the Right to the City to the Urban Revolution. London and New York: Verso. Jalonen, Harri. 2014. “Social media – an arena for venting negative emotions”. Online Journal of Communication and Media Technologies, 4, 53–70. DOI: 10.30935/ojcmt/5704. Larsen, Timothy (ed.). 2020. The Oxford Handbook of Christmas. Oxford: Oxford University Press. Lefebvre, Henri. 1968. Le Droit à la ville. Paris: Éditions Anthropos. Miller, Daniel (ed.). 1993. Unwrapping Christmas. Oxford: Clarendon Press. Miller, Daniel. 2017. “Christmas: An anthropological lens”. HAU: Journal of Ethnographic Theory, 7(3), 409–442. Nissenbaum, Stephen. 1997. The Battle for Christmas: A Cultural History of America’s Most Cherished Holiday. New York: Alfred A. Knopf. van Bavel, Jay, Claire Robertson, Kareena del Rosario, Jesper Rasmussen and Steve Rathje. 2024. “Social media and morality”. Annual Review of Psychology, 75, 311–340. Waits, William. 1993. The Modern Christmas in America: A Cultural History of Gift Giving. New York and London: New York University Press. Whiteley, Sheila (ed.). 2008. Christmas, Ideology and Popular Culture. Edinburgh: Edinburgh University Press.
Студията представя резултати от емпирично изследване на начините, по които младежите присвояват дигиталното пространство за целите на интимните си преживявания. Темата за интимните отношения е проследена в две перспективи: през местата, в които се случват (направена е своеобразна топография на дигиталното пространство за всекидневна употреба, а различните територии понятийно са определени като арени на интимност) и през конкретните ритуали за интимност, които респондентите осмислят посредством символни форми на признание (например публично дигитално оповестяване на факта на обвързване) или символни форми на насилие (например дигитални унижения в резултат на ревност или прекратяване на връзката). Определям дигиталните арени и интимността на сцена като специфичен за дигиталното пространство вид публична интимност, при която частното е публично достъпно за конкретни аудитории с цел по-добро разбиране и оценостяване на себе си и на себе си във връзка, което включва реакциите (въобразени или реални) на другите, за да се постигне по-богато и наситено усещане за интимност. Библиография Георгиев, Е., Кънчев, П., Хайдиняк, М., Апостолов, Г. 2016. Родителска подкрепа за развитие на дигиталните умения на децата. Национално представително изследване „Децата на България онлайн“. https://www.safenet.bg/wp-content/uploads/2015/05/parental-support-bg4.pdf. ( последно посетен на 27.06.2025г.) Гофман, Ъ. 2000 [1956]. Представянето на Аз-а във всекидневието. София: Издателска къща „Петър Берон“. Нейкова, Н. 2015. Мобилни фантасмагории. Телефонно въображаемо и младежки телекултури. София: Фондация Медийна демокрация. Петрова, С. 2018. "Стратегии за справяне с „излишните” образи: Snapchat". Пирон, 15. Alberoni, F. 1981. Le choc amoureux. Paris: Ramsay. Bevan, J. L. 2013. The Communication of Jealousy. New York: Peter Lang. Boyd, D. 2014. It’s Complicated. New Haven and London : Yale Yniversity Press. Brody, N., LeFebvre, L. E, Blackburn, K. G. 2017. "Post-Dissolution. Surveillance on Social Networking Sites", In: Punyanunt-Carter, N. M., Wrench, J. S. (Eds.). The Impact of Social Media in Modern Romantic Relationships. London: Lexington Books, 237-257. Casilli, A. 2010. Les liaisons numériques. Vers une nouvelle sociabilité?. Paris: Seuil. Fox, J., Warber, K. M., Makstaller, D. C. 2013. "The Role of Facebook in Romantic Relationship Development: An Exploration of Knapp’s Relational Stage Model". Journal of Social and Personal Relationships, 30, 771-794. Fox, J., Warber, K. M. 2013. "Romantic Relationship Development in the Age of Facebook: An Exploratory Study of Emerging Adults’ Perceptions, Motives and Behaviors". Cyberpsychology, Behavior, and Social Networking, 16–1, 3-7. Jansson, A. 2013. "Mediatization and Social Space: Reconstructing Mediatization for the Transmedia Age". Communication Theory, 23, 279-296. Katz, J. E., Aakhus, M. (Eds.). 2002. Perpetual Contact: Mobile Communication, Private Talk, Public Performance. Cambridge: Cambridge University Press. Knobloch, L. K., Donovan-Kicken, E. 2006. "Perceived Involvement of Network Members in Courtships: A Test of the Relational Turbulence Model". Personal Relationships, 13–3, 281-302. LeFebvre, L. E. 2017. "Phantom Lovers. Ghosting as a Relationship Dissolution Strategy in the Technological Age". In: Punyanunt-Carter, N. M., Wrench, J. S. (Eds.). The Impact of Social Media in Modern Romantic Relationships. London: Lexington Books, 219-235. Lejealle, Catherine. 2014. "On publie moins sur Facebook quand on est amoureux : les 3 phases du célibat à 'en couple'”. Leplus.nouvelobs.com. 17.02.2014 (последно посетен на 06.12.2024). Licoppe, Ch. 2012. "Understanding mediated appearances and their proliferation: The case of the phone rings and the 'crisis of the summons'". New Media & Society, 14 –7, 1073-1091. Marwick, A. E., Boyd, D. 2014. “'It’s just drama': Teen perspectives on conflict and aggression in a networked era". Journal of Youth Studies, 17, 1187–1204. Neuburger, R. 2000. Les territoires de l'intime. L'individu, le couple, la famille. Paris: Odile Jacob. Paasonen, S. 2017. "Infrastructures of intimacy". In: Andreassen, R., Petersen, M. N., Harrison, K., Raun, T. (Eds.). Mediated Intimacies: Connectivities, Relationalities and Proximities. London: Routledge, 103-116. Poltash, N. 2013. "Snapchat and Sexting: A Snapshot of Baring Your Bare Essentials". Law School Journals. JOLT, 19-4. Ragouet, P. 2000. "Notoriété professionnelle et organisation scientifique". Cahiers internationaux de sociologie, 109, 317-341. Ruppel, E. K. 2015. "The Affordance Utilization Model: Communication Technology Use as Relationships Develop". Marriage and Family Review, 51, 669-686. Yang, Ch.-Ch., Brown, B. B., Braun, M. 2014. "From Facebook to cell calls: Layers of electronic intimacy in college students’ interpersonal relationships". New Media & Society, 16 –1, 5-23.
дигитална ритуализация на интимната връзка
Новогодишните програми на националните телевизии в България в периода 2000-2024 г.
Студията дава възможност да се отговори на въпроса какво се променя в начините на празнуване, показвани по телевизията в новогодишната програма след 2000 г. до 2024 г., когато режисьори, продуценти, сценаристи, актьори и собственици на телевизии нямат наложени предписания какви идеологически задачи да изпълняват и имат свободата да творят как да се празнува Нова година в празничната програма. Текстът представя резултатите от изследването на избора на създателите на новогодишната празнична програма в телевизионния „канон“ на Българската национална телевизия и двете частни национални телевизии Би Ти Ви и „Нова тв“ в периода 2000-2024 г. Показан е механизмът как от площада в телевизията се утвърждават четири основни елемента на новогодишното посрещане: словото на президента на Република България, химна, „Дунавското хоро“ и „Многая лета“. Изследването показва, че с елементите на старата идеологическа система преди 1990 г. телевизиите изграждат нов комерсиален продукт като новогодишната тв програма, а от тв скечовете с политическа сатира след 2000 г. се раждат някои бъдещи политици. Библиография Вачков, Лъчезар. 2022. "Математика на носталгията". В: Сб. Журналистика, ценности, свят. София: УИ „Св. Кл. Охридски“, 217-227. Георгиева, Валентина. 2017. "Болница за любов", Семинар_BG, 17. https://seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy17/745-bolnitsa-za-lyubov.html Димов, Венцислав. 2019a. Музиката за народа на медийния фронт (Меката власт на народната и популярна музика в Социалистическа България). София: УИ „Св. Кл. Охридски“. Димов, Венцислав. 2019b. "За някои медийни метаморфози (как „чалгари“ стават „лидери на граждански каузи“)". Медиалог, 5/2019, 8-31. Дичев, Ивайло. 2019. Културни сцени на политическото. София: Просвета. Дончева, Кристина. 2018. "Коледа и Нова година между частното и публичното". Българска етнология, 3, 309-325. Колева, Даниела. 2021. "Празниците при социализма и техните употреби". Семинар_BG, 20. https://seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy20/789-praznitsite-pri-sotsializma-i-tehnite-upotrebi.html Лулева, Ана. 2020. "Традиция и традиционализация. Калоферското мъжко хоро". В: Етнологията в променящия се свят. Сборник в чест на 80-годишния юбилей на проф. Радост Иванова. София: Издателство на БАН „Проф. М. Дринов“. Нейкова, Ния. 2008. "Младежките микрокултури – места за среща в градското пространство". В: Сб. Новите млади и новите медии. София, 78-86. Нейкова, Ния. 2017. "Визуализация на съпрузи. Мачмейкингът и техниките на експертната съдбовност". Семинар_BG, 17. https://seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy17/741-vizualizatsiya-na-sapruzi.html Пейчева, Лозанка и Венцислав Димов. 2005. Музика, роми, медии. София: Звездан. Пейчева, Лозанка. 2008. Между Селото и Вселената: старата фолклорна музика от България в новите времена. София: АИ „Проф. Марин Дринов“ Пейчева, Лозанка. 2019. „Народният дух“ в авторските песни в България. София: УИ „Св. Кл.Охридски“. Петков, Владислав. 2017. "БеГевизия: избори и референдум като музикална класация". Семинар_BG, 14. https://seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy-14/658-bgviziya.html Петрова, Силвия. 2023. "Постистина и лайфстайл: медийни образи на войната". Социологически проблеми, 55/1, 188 - 210. Попова, Жана. 2015. Жанрове и форми на забавлението в телевизията. София: Полиграфюг. Попова, Жана. 2022. Медийните биографии на естрадните музиканти в периода 1989-2020. УИ „Св. Кл. Охридски“. Попова, Снежана. 2001. Социално време и медиен разказ. София: ЛИК. Попова, Снежана. 2019. "Отвъд колективните въображаеми: разкази без разказвачи". Медиалог, 6, 151-161. Спасов, Орлин. 2017. „Трудната европеизация: българските медии в контекста на ЕС,“ Социологически проблеми, 49 (1–2), 165–185. Стателова, Розмари. 2019. Естрада и социализъм: Проблясъци от Розмари Стателова. София: Рива. Търколева, Лора. 2023. "По дигиталните следи на (не)определимото смешно в ефир: странният случай на Божан Петров". Медиалог, 14, 66-90. Angelova, Vyara. 2018. "Forming the 'Socialist nation' through television (1960-1980) in Bulgaria. TV programs for children". Реторика и комуникации, 34, ISSN (online):1314-4464. https://rhetoric.bg/contributors-3 Doncheva, Kristina. 2018. “Christmas and New Year between the Private and the Public”, Balgarska etnologia/ Bulgarian Ethnology, 3, 309-325 Ibrosheva, Elza, Maria Stover. 2017. "East Meets West: The Cultural History of Television in Bulgaria". VIEW, 6/ 11, 6-21. DOI: 10.18146/2213-0969.2017.jethc119 Imre, Aniko. 2016. TV Socialism. Duke University Press. doi.org/10.2307/j.ctv11vc8qz Marinos, Martin. 2021. "Roma, Race and Socially Engaged Television on the Fringes of Europe". VIEW Journal of European Television History and Culture 10 (20). https://viewjournal.eu/articles/10.18146/view.272/. Marinos, Martin. 2023. Free to Hate: How Media Liberalization Enabled Right-Wing Populism in Post-1989 Bulgaria (Champaign, IL: University of Illinois Press). Marinos, Martin and Spassov, Orlin. 2023. "The Media in Southeastern Europe – Socialism, Transition, Capitalism. An Introduction". Southeastern Europe, 47, 1–26. Mihelj, Sabina. 2012. "Television Entertainment in Socialist Eastern Europe. Between Cold War Politics and Global Developments". In: Popular Television in Eastern Europe During and Since Socialism. Routledge. eBook ISBN9780203110201 Mihelj, Sabina. 2017. "Memory, Post-socialism and the Media: Nostalgia and Beyond". European Journal of Cultural Studies 20, 3, 1–16. Mustata, Dana. 2012. “'The Revolution Has Been Televised … '. Television as Historical Agent in the Romanian Revolution". Journal of Modern European History / Zeitschrift Für Moderne Europäische Geschichte / Revue d’histoire Européenne Contemporaine, 10(1), 76–97. https://www.jstor.org/stable/26265960 Pehe, Veronika. 2020. Velvet Retro. Postsocialist Nostalgia and the Politics of Heroism in Chech Popular Culture. Berghan. https://doi.org/10.3167/9781789206289 Popova, Zhana. 2020. "Stories about socialist culture as told ‘estrada musicians’ in Bulgaria: two perspectives on the past from 1990-1992 and 2010-2018". FACTA UNIVERSITATIS Series: Philosophy, Sociology, Psychology and History, 19, 2, 2020, 141 - 152. https://doi.org/10.22190/FUPSPH2002141P Popova, Zhana. 2024. "Invisible professional TV watchers under surveillance". Filosofiya – Philosophy, 33, 3s, 124-133.
Студията е посветена на националистически спорове в полето на изкуствознанието. Тя проследява историческото формиране на понятието за „старобългарско изкуство“ на фона на балканските полемики относно средновековното културно наследство на географската област Македония. Предмет на критичен анализ са начините, по които политически каузи са формирали основни тези и аргументи в българската и, в по-общ план, в балканската история на изкуството. Студията разкрива и прякото участие на български и балкански изкуствоведи и археолози в държавните политики, особено през военновременни периоди, когато научната експертиза бива мобилизирана за оправдаване на военни окупации и за обосноваване на териториални претенции. Библиография Архивни материали: НА-БАН (Научен архив на Българската академия на науките), ф. 1к, оп. 2, а.е. 358; ф. 1к, оп. 2, а.е. 371; ф. 1к, оп. 2, а.е. 377. ЦДА (Централен държавен архив), ф. 176к, оп. 3, а.е. 646; ф. 177к, оп. 1, а.е. 475. Цитирана литература: Азманов, Димитър. 1995. Моята епоха 1878–1919. София: Св. Георги Победоносец. Александров, Любомир. 1948. „Причини за упадъка на гр. Мелник“. Географски преглед, 4–5: 43–46. Ангелов, Светозар. 2018. „Проф. Иван Дуйчев и мисията му в Костур през 1941 г.“. В: Университетски четения по архивистика, VI. София: Давид, 109–126. Антонова, Клемена. 2012. „Стенописите от Боянската църква в българската научна литература (Още един поглед върху проблема за Ренесанса)“. Християнство и култура, 8 (75): 43–58. Базайтова, Ралица. б.д. „Охрид и неговите храмове“. Православие, https://www.pravoslavieto.com/poklonnichestvo/starite_bg_stolici/Ohrid/hramove.htm (последно посетен на 11.10.2024 г.) Бакалова, Елка. 2007. „Сръбските учени за монументалната църковна живопис от XV век в България“. Зборник радова Византолошког института, XLIV: 493–518. Божков, Атанас. 1984. Българската икона. София: Български художник. Божков, Атанас. 1985. Търновска средновековна художествена школа. София: Наука и изкуство. Божков, Атанас. 1989. Изображенията на Кирил и Методий през вековете. София: Наука и изкуство. Бошковић, Ђурђе. 1933. „Н. Мавродинов: Еднокорабната и кръстовидната църква по българските земи до края на XIV в.“. Прилози за књижевност, језик, историју и фолклор, 13 (1–2): 216–228. Ваклинов, Станчо. 1977. Формиране на старобългарската култура VI–XI век. София: Наука и изкуство. Василиев, Асен. 1965. Български възрожденски майстори. Живописци, резбари, строители. София: Наука и изкуствo. Везенков, Александър и Маринов, Чавдар. 2015. „Концепцията за национално Възраждане в балканските историографии“. В: Даскалов, Румен и Везенков, Александър (съст.) Преплетените истории на Балканите, т. 3. София: Издателство на НБУ, 420–478. Вълков, Мартин. 2018. „Между национално обединение и завоевателна война: военнополитическите цели на България през Първата световна война като историографски проблем“. Анамнеза, 1: 1–47, http://anamnesis.info/node/1381 (последно посетен на 11.10.2024 г.) Грабар, Андрей. 1924. Боянската църква. София: Български археологически институт. Грозданов, Цветан. 1980. Охридското ѕидно сликарство од XIV век. Охрид: Народен музеј. Грозданов, Цветан. 1983. Портрети на светителите од Македонија од IX-XVIII век. Скопје: РЗЗСК. Грозданов, Цветан. 2006. Курбиново, и други студии за фрескоживописот во Преспа. Скопје: МАНУ. Грозданов, Цветан. 2007. Живописот на Охридската архиепископија. Скопје: МАНУ. Даскалов, Румен. 2013. Как се мисли Българското възраждане. 10 години по-късно. София: Просвета. Даскалов, Румен. 2015. „Враждата за Средновековието: българо-румънските историографски междуособици“. В: Даскалов, Румен и Везенков, Александър (съст.) Преплетените истории на Балканите, т. 3. София: Издателство на НБУ, 286–366. Даскалов, Румен. 2018. Големите разкази за Българското средновековие. София: Рива. Даскалов, Румен. 2024. Историографски спорове за Средновековието: българо-сръбски, българо-македонски. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Денчев, Стоян, и Василева, София. 2010. Държавна политика за културно-историческото наследство на България 1878-2009. София: За буквите. Дероко, Александар. 1962. Монументална и декоративна архитектура у средњевековној Србији. Београд: Научна књига. Джевиецка, Евелина. 2020. Юбилейно и модерно. Кирило-Методиевският разказ през социализма в България. София: Кирило-Методиевски научен център. Димитров, Божидар. 2000. Български старини в Македония. София: Анико. Живкова, Людмила. 1980. Четвероевангелието на цар Иван Александър. София: Наука и изкуство. Иванов, Йордан. 1908. Български старини из Македония. София: БКД. Иванов, Йордан. 1910. „Цар Самуиловата столица в Преспа. Историко-археологически бележки“. ИБАД, I: 55–80. Иванова-Мавродинова, Вера. 1926. „Стари църкви и манастири в българските земи (ІV-ХІІ в.)“. ГНМ, 4 (1922–1925): 429–582. Кил, Махиел. 2002. Изкуство и общество в България през турския период. София: Любомъдрие-Хроника. Кондаков, Никодим. 1909. Македония. Археологическое путешествие. Санкт-Петербург: ИАН. Конева, Румяна. 1998. „Кражбата на ценности и съкровища между балканските държави по време на войните на полуострова (1912-1918) – израз на балканска взаимност?“ В: Воденичаров, Петър (съст.) Дарове и съкровища: духовна приемственост на Балканите. Благоевград: ЮЗУ, 103–111. Кънчов, Васил. 1894. „Пътуване по долините на Струма, Места и Брегалница“. СбНУНК, X: 469–535. Лори, Бернар. 2015. „Османското наследство на Балканите“. В: Даскалов, Румен и Везенков, Александър (съст.) Преплетените истории на Балканите, т. 3. София: Издателство на НБУ, 367–419. Мавродинов, Никола. 1931. Еднокорабната и кръстовидната църква в българските земи до края на XIV в. София: НАМ. Мавродинов, Никола. 1935. „Външната украса на старобългарските църкви“. ИБАИ, 8: 262–330. Мавродинов, Никола. 1942. „Археологични и художествено-исторични изследвания на Македония“, I. Македонски преглед, 2: 1–25. Мавродинов, Никола. 1943a. „Археологични и художествено-исторични изследвания на Македония“, II. Македонски преглед, 4: 88–129. Мавродинов, Никола. 1943б. Боянската църква и нейните стенописи. София: Българска книга. Мавродинов, Никола. 1946. Старобългарската живопис. София: БИД. Мавродинов, Никола. 1959. Старобългарското изкуство. Изкуството на Първото българско царство. София: Наука и изкуство. Мавродинов, Никола. 1966. Старобългарското изкуство. XI–XIII в. София: Български художник. Мавродинова, Лиляна. 1969. Църквата в Долна Каменица. София: Български художник. Маринов, Чавдар. 2019. „Балканската къща“: интерпретации и символни апроприации на народната архитектура от османската епоха на Балканите“. В: Даскалов, Румен и др. (съст.) Преплетените истории на Балканите, т. 4. София: Издателство на НБУ, 467–624. Милюков, Павел. 1899. „Християнския древности Западной Македонии“. ИРАИК, IV: 21–151. Миятев, Кръстю. 1927. „Монументалната живопис в древна България“. В: ГСУ, VI, Богословски факултет. София: Художник, 131–146. Миятев, Кръстю. 1936. Погановският манастир. София: ЦБД. Миятев, Кръстю. 1965. Архитектурата в средновековна България. София: БАН. Мутафов, Чавдар. 1927. „Родна архитектура“. Архитект, 1: 19–23. Муцопулос, Николаос. 2007. Базиликата „Свети Ахилий“ в Преспа. Един исторически паметник-светиня. Пловдив: Вион. Наксиду, Елеонора. 2019. „От Охрид до Солун: Маргаритис Димицас и неговото „македонско пътуване“. В: Константинова, Юра (съст.) Солун и българите: история, памет, съвремие. София: БАН, 88–109. Нешкова, Рени. 2020. „Емануел Мутафов: Дразни ме пролетарското отношение към интелектуалния труд“. Гласове, 10.09.2020 г., https://glasove.com/kino/emanuel-mutafov-drazni-me-proletarskoto-otnoshenie-kym-intelektualniya-trud (последно посетен на 11.10.2024 г.). Овчаров, Николай. 1994. Проучвания върху средновековието и по-новата история на Вардарска Македония. Ново след Йордан Иванов. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Павићевић, Александра. 2005. „Шта ради и где седи „Бели анђео“?“. Гласник ЕИ САНУ, LIII: 185–193. Пенкова, Бисерка. 2011. „Към източниците на стила на стенописите от 1259 г. в Боянската църква“. В: Пенкова, Бисерка (съст.) Боянската църква между Изтока и Запада в изкуството на християнска Европа. София: НИМ, 248–258. Петковић, Владимир. 1924. Стари српски споменици у Јужној Србији. Београд-Земун: Макарије. Петковић, Владимир. 1926a. „A. Протич. Югозападната школа в българската стенопис през XIII и XIV в.“. Прилози за књижевност, језик, историју и фолклор, 6 (1): 153–156. Петковић, Владимир. 1926б. „A. Protitch. Un modèle des maîtres bulgares du XV et XVI siècle”. Прилози за књижевност, језик, историју и фолклор, 6 (1): 150–153. Петров, Петър. 1993a. Богдан Филов. Пътувания из Тракия, Родопите и Македония 1912-1916. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Петров, Петър. 1993б. Научна експедиция в Македония и Поморавието 1916. София: Св. Георги Победоносец. Поповић, Пера и др. 1933. Старо Нагоричино. Псача. Каленић. Београд: СKA. Протич, Андрей. 1925. „Югозападната школа в българската стенопис през XIII и XIV в.“. В: Сборник в чест на Васил Н. Златарски. София, 291–342. Протич, Андрей. 1930. Денационализиране и възраждане на българското изкуство през турското робство от 1393 до 1879 год. София. Рашенов, Александър. 1932. „Българска школа във византийски стил“. ИБАИ, 6: 206–220. Русева, Ралица. 2009. „Бележки върху атрибуцията, авторството и ктиторите на някои от произведенията на църковното изкуство от манастира „Св. Богородица Косиница“, съхранявани в НИМ“. ИНИМ, XX: 165–187. Русева, Ралица. 2011. „История, атрибуция и анализ на произведения на църковното изкуство от така наречения „спец-фонд“, съхранявани в Националния исторически музей, София. (II)“. ИНИМ, ХХІІІІ: 253–286. Русева, Ралица. 2023. „Развитие и разпространение на иконографията на Св. Наум Охридски Чудотворец (XIV–XIX в.)“. В: Христова-Шомова, Искра (съст.) Твърдина на православието. Прослава на Свети Наум Охридски. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 29–67. Стевовић, Иван. 2021. „L’ancien art serbe. Les églises један век касније“. У: Прерадовић, Дубравка и Марковић, Миодраг (уред.) Габриел Мије и истраживања старе српске архитектуре. Београд: САНУ, 289–312. Страхилов, Иво и Каракушева, Славка. 2015. „Османското минало – между наследеното и наследството“. Семинар_BG, 12, https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy12/631-osmanskoto_minalo.html (последно посетен на 11.10.2024 г.) Стрезов, Георги. 1891. „Два санджака от Източна Македония“. Периодическо списание на БКД, XXXVI: 809–860. Тодоров, Георги. 2001. „Разбитото сърце на град Св. София, унищожаването на софийските светини при кмета Димитър Петков (1888–1893)“. Култура, 1 март 2001 г., https://newspaper.kultura.bg/bg/article/view/5142 (последно посетен на 11.10.2024 г.) Тодорова, Мария. 1986. „Machiel Kiel, Art and Society of Bulgaria in the Turkish Period. Van Gorcum, Assen / Maastricht, 1985, 400 p.“. Векове, 4: 81–85. Тренчева, Кети. 2024. „Костите на цар Самуил - между 'гробоманията' и политическата употреба“. Българско национално радио, 10.10.2024 г., https://bnr.bg/horizont/post/102057447 (последно посетен на 11.10.2024 г.). Тулешков, Николай. 2001. Архитектурното изкуство на старите българи, т. 1. София: Издателство на БАН „Проф. Марин Дринов“, Арх & Арт. Филов, Богдан. 1924. Старобългарското изкуство. София: Народен музей. Филов, Богдан. 1925. „Старорумънско и старобългарско изкуство“. Златорог, VI (4): 191–200. Филов, Богдан. 1930а. „Старобългарската живопис през XIII и XIV век“. Българска историческа библиотека, 3 (1): 52–96. Филов, Богдан. 1930б. „Старобългарската църковна архитектура“. Списание на БАН, XLIII: 1–59. Филов, Богдан. 1934. Миниатюрите на Лондонското евангелие на цар Иван Александра. София. Фрфулановић, Драгана. 2001. „Чија је црква у Доњој Каменици“. У: Зборник радова Филозофског факултета, XXVIII–XXIX. Приштина-Блаце, 299–343. Хайду, Ада. 2019. „В търсене на национални архитектурни стилове в Сърбия, Румъния и България от средата на XIX век до Първата световна война“. В: Даскалов, Румен и др. (съст.) Преплетените истории на Балканите, т. 4. София: Издателство на НБУ, 420–466. Чилингиров, Асен. 2013. Охридската „Св. София“ и нейната датировка. София: Херон Прес. Adashinskaya, Anna. 2022. “Renaissances in Byzantium and Byzantium in the Renaissance. The International Development of Ideas and Terminology in Late Nineteenth- and Early Twentieth-Century Europe”. In: Kallestrup, Shona et al. (eds.) Periodization in the Art Historiographies of Central and Eastern Europe. New York, London: Routledge, 31–47. Bakalova, Elka. 2012. “Art History in Bulgaria: Institutional Frameworks, Research Directions and Individual Scholars”. In: Rampley, Matthew et al. (eds.) Art History and Visual Studies in Europe. Transnational Discourses and National Frameworks. Leiden, Boston: Brill, 287–304. Bakalova, Elka. 2017. “Studies in Byzantine and Medieval Bulgarian Art: A Historiographical Survey”. In: Bakalova, Elka et al. (eds.) Medieval Bulgarian Art and Letters in a Byzantine Context. Sofia: American Research Center, 3–25. Bálint, Csanád. 2010. Der Schatz von Nagyszentmiklós. Archäologische Studien. Budapest: Balassi. Balș, Gheorghe. 1911. Une visite à quelques églises de Serbie. Bucharest: Charles Göbl. Baric, Daniel. 2017. « De la tranchée où l’on fouille à celle où l’on se bat ». Français et Autrichiens sur le front de la science entre Balkans et Dardanelles ». Bulletin de l’Institut Pierre Renouvin, 2 (46): 61–76. Born, Robert und Störtkuhl, Beate (Hg.). 2017. Apologeten der Vernichtung oder »Kunstschützer«? Kunsthistoriker der Mittelmächte im Ersten Weltkrieg. Köln: Böhlau. Chamardjieff, Janaki. 1904. L’architecture en Bulgarie. Sofia. Chlepa, Eleni-Anna. 2022. The Byzantine Monuments in Modern Greece. Ideology and Practice of Restorations, 1833–1939. Athens: Kapon. Ćurčić, Slobodan. 1989. “Architecture in the Byzantine Sphere of Influence Around the Middle of the Fourteenth Century”. У: Ђурић, Војислав (уред.) Дечани и византијска уметност средином XIV века. Београд: САНУ, 55–68. Curta, Florin. 2013. “With Brotherly Love: The Czech Beginnings of Medieval Archaeology in Bulgaria and Ukraine”. In: Geary, Patrick and Klaniczay, Gábor (eds.) Manufacturing Middle Ages. Entangled History of Medievalism in Nineteenth-Century Europe. Leiden, Boston: Brill, 377–396. Dragostinova, Theodora. 2021. The Cold War from the Margins. A Small Socialist State on the Global Cultural Scene. Ithaca, London: Cornell University Press. Epstein, Ann Wharton. 1980. “Middle Byzantine Churches of Kastoria: Dates and Implications”. The Art Bulletin, 2 (62): 190–207. Filov, Bogdan. 1917. “Denkmäler der thrakischen Kunst”. Mitteilungen des Kaiserlich Deutschen Archäologischen Instituts, Römische Abteilung, 32: 21–73. Filov, Bogdan. 1919. Early Bulgarian Art. Bern: Paul Haupt. Filov, Bogdan. 1933. Geschichte der bulgarischen Kunst unter der türkischen Herrschaft und in der neueren Zeit. Berlin, Leipzig: De Gruyter. Gargova, Fani. 2017. “Medievalism, Byzantinism, and Bulgarian Politics through the Archival Lens”. In: Bildhauer, Bettina and Jones, Chris (eds.) The Middle Ages in the Modern World. Oxford: Oxford University Press, 152–167. Geary, Patrick, and Klaniczay, Gábor. 2013. “Introduction”. In: Eidem (eds.) Manufacturing Middle Ages. Entangled History of Medievalism in Nineteenth-Century Europe. Leiden, Boston: Brill, 1–9. Grabar, André. 1928. La peinture religieuse en Bulgarie. Paris: Paul Geuthner. Hadjimihali, Anghéliki. 1950. La sculpture sur bois. Athènes. Heinich, Nathalie. 2009. La fabrique du patrimoine. « De la cathédrale à la petite cuillère ». Paris: MSH. Ignjatović, Aleksandar. 2016. U srpsko-vizantijskom kaleidoskopu, Arhitеktura, nacionalizam i imperijalna imaginacija 1878–1941. Beograd: Orion Art. Ignjatović, Aleksandar. 2019. “Legacy of the Triad: Architecture in Medieval Serbia between Style and Ideology in the Work of Aleksandar Deroko”. Serbian Architectural Journal, 11 (1): 115–140. Kanitz, Felix. 1862. Serbiens byzantinische Monumente. Wien. Kitromilides, Paschalis. 1998. “On the Intellectual Content of Greek Nationalism: Paparrigopoulos, Byzantium and the Great Idea”. In: Ricks, David and Magdalino, Paul (eds.) Byzantium and the Modern Greek Identity. Aldershot: Ashgate, 25–33. Klaniczay, Gábor et al. (eds.). 2011. Multiple Antiquities – Multiple Modernities: Ancient Histories in Nineteenth Century European Cultures. Frankfurt, New York: Campus. Kott, Christina. 2006. Préserver l’art de l’ennemi ? Le patrimoine artistique en Belgique et en France occupées, 1914–1918. Brussels: Peter Lang. Langer, Benjamin. 2019. »Fremde, ferne Welt«. Mazedonienimaginationen in der deutschsprachigen Literatur seit dem 19. Jahrhundert. Bielefeld: Transcript. Lory, Bernard et Nathanaili, Petrit. 2002. « Le monastère de Saint-Naum (Sveti Naum/Shën Naum) ». Balkanologie, VI (1–2): 35–40. Madgearu, Alexandru. 2007. “The Dridu Culture and the Changing Position of Romania among the Communist States”. Archaeologia Bulgarica, 11 (2): 51–59. Makuljević, Nenad. 2013. “The Political Reception of the Vienna School: Josef Strzygowski and Serbian Art History”. Journal of Art Historiography, 8: 1–13. Marchetti, Christian. 2013. Balkanexpedition. Die Kriegserfahrung der österreichischen Volkskunde – eine historisch-ethnographische Erkundung. Tübingen: TVV. Marinov, Tchavdar. 2015. “Constructing Bulgarian Heritage: the Nationalisation of the Byzantine and Ottoman Architectures of Melnik”. In: Couroucli, Maria and Marinov, Tchavdar (eds.) Balkan Heritages: Negotiating History and Culture. Farnham: Ashgate, 77–109. Maufroy, Sandrine. 2010. « Les premiers congrès internationaux des études byzantines : entre nationalisme scientifique et construction internationale d’une discipline ». Revue germanique internationale, 12: 229–240. Millet, Gabriel. 1916a. L’école grecque dans l’architecture byzantine. Paris: Ernest Leroux. Millet, Gabriel. 1916b. Recherches sur l’iconographie de l’Évangile aux XIVe, XVe et XVIe siècles. Paris: Fontemoing et Cie. Millet, Gabriel. 1919. L’ancien art serbe. Les églises. Paris: De Boccard. Millet, Gabriel. 1933. « Cozia et les églises serbes de la Morava ». In Iorga, Nicolae (dir.) Mélanges offerts à M. Nicolas Iorga par ses amis de France et des pays de langue française. Paris: J. Gamber, 827–856. Minea, Cosmin. 2022. “From Byzantine to Brâncovenesc. The Periodization of Romanian Art in the Second Half of the Nineteenth Century”. In: Kallestrup, Shona et al. (eds.) Periodization in the Art Historiographies of Central and Eastern Europe. New York, London: Routledge, 48–67. Mishkova, Diana. 2023. Rival Byzantiums. Empire and Identity in Southeastern Europe. Cambridge: Cambridge University Press. Nastasă, Lucian. 1997. “Orest Tafrali și studiile de bizantinologie”. Cercetări istorice, XVI: 157–172. Pantelić, Bratislav. 2016. “The Last Byzantines: Perceptions of Identity, Culture, and Heritage in Serbia”. Nationalities Papers, 44 (3): 430–455. Pelekanidis, Stylianos and Chatzidakis, Manolis. 1985. Kastoria. Athens: Melissa. Perdrizet, Paul. 1907. « Melnic et Rossno ». Bulletin de correspondance hellénique, 31 (1): 20–37. Petković, Vladimir. 1930. La peinture serbe du Moyen Âge. Belgrade: Musée d’histoire de l’art. Pyatnitsky, Yuri. 2011. “An Imperial Eye to the Past: Byzantine Exhibitions in the State Hermitage Museum, 1861–2006”. Tyragetia, V (2): 71–98. Rohdewald, Stefan. 2022. Sacralizing the Nation through Remembrance of Medieval Religious Figures in Serbia, Bulgaria and Macedonia, vols. 1–2. Leiden, Boston: Brill. Stevović, Ivan. 2018. “Medieval Art and Architecture as an Ideological Weapon: the Case of Yugoslavia”. Проблеми на изкуството, 2: 3–8. Todorov, Petar. 2021. “Production of Territoriality in the Balkans: The Border and the Monastery St. Naum”. In: Stefanov, Nenad and Radović, Srdjan (eds.) Boundaries and Borders in the Post-Yugoslav Space: A European Experience. Berlin, Boston: De Gruyter Oldenbourg, 167–188. Üre, Pınar. 2014. “Byzantine Heritage, Archaeology, and Politics Between Russia and the Ottoman Empire: Russian Archaeological Institute in Constantinople (1894–1914)”. PhD diss., LSE. Xyngopoulos, Andreas. 1955. Thessalonique et la peinture macédonienne. Athènes: Myrtidis. Xyngopoulos, Andreas. 1956. Manuel Panselinos. Athens’ Editions. Yordanova, Lilyana. 2022. “Between Concepts and Realities: The Boyana Church as a "Mirror" of Its Patrons?” In: Boyanov, Ilian (ed.) The Boyana Church Between the East and the West in the Cultural and Historical Context of the 13th Century. Sofia: National Museum of History, 27–57. Δήμιτσας, Μαργαρίτης. 1896. Η Μακεδονία εν λίθοις φθεγγομένοις και μνημείοις σωζομένοις. Αθήναι: Αφοί Περρή. Κοτζαγεώργη-Ζυμάρη, Ξανθίππη (επιμ.). 2002. Η Βουλγαρική κατοχή στην Ανατολική Μακεδονία και τη Θράκη, 1941–1944. Θεσσαλονίκη: Παρατηρητής. Ξυγγόπουλος, Ανδρέας. 1931. “A Protic. Les origines sassanides et byzantines de l’art bulgare”. Επετηρίς Εταιρείας Βυζαντινών Σπουδών, 8: 354–354. Ορλάνδος, Αναστάσιος. 1938. “Τα βυζαντινά μνημεία της Καστοριάς”. ΑΒΜΕ, Δ': 2-216. Πελεκανίδης, Στυλιανός. 1960. Βυζαντινά και μεταβυζαντινά μνημεία της Πρέσπας. Θεσσαλονίκη: ΙΜΧΑ. Σωτηρίου, Γεώργιος. 1942. Χριστιανική και βυζαντινή αρχαιολογία, A'. Αθήναι. Σωτηρίου, Γεώργιος. 1945. «Η τέχνη των βυζαντινών μνημείων της Μεσημβρίας». Στο: Μέγας, Γεώργιος (επιμ.) Η Μεσημβρία του Ευξείνου, A'. Αθήναι: Εστία, 161–173. Σωτηρίου, Γεώργιος. 1949. «Ο βυζαντινός ναός του Αγ. Αχιλλείου της Πρέσπας και αι βουλγαρικαί περί της ιδρύσεως τούτου απόψεις». ΠAA, 20: 8–14. Χατζηαναστασίου, Τάσος. 2016. Αντάρτες και Καπετάνιοι. Η Εθνική Αντίσταση κατά της βουλγαρικής κατοχής της Ανατολικής Μακεδονίας και της Θράκης 1942–1944. Θεσσαλονίκη: Αφοί Κυριακίδη.
Текстът се фокусира върху дискусиите за кризата на публичната сфера в контекста на прехода от традиционни към нови медии. Проследяват се някои ключови тези, свързани деформациите на публичността и новите механизми при формиране на публиките и общественото мнение. Разглежда се възможността за концептуализиране на нова, постпублична сфера, която е отрицание на идеята на Хабермас за публичност, но същевременно функционира като инструмент за разбиране и анализиране на комуникативната ситуация в ерата на постистината. Библиография Хабермас, Юрген. 1995. Структурни изменения на публичността. София: УИ „Св. Кл. Охридски. Хабермас, Юрген, 2023. Едно ново структурно изменение на публичността и делиберативната политка. София: Критика и хуманизъм. Beckman, Frida. 2022. The Paranoid Chronotope: Power, Truth, Identity. Stanford, California: Stanford University Press. Benhabib, Seyla. 1997. “The Embattled Public Sphere: Hannah Arendt, Juergen Habermas and beyond”. Theoria, 44: 1–24. doi: 10.3167/th.1997.449002 Bennett, Lance and Pfetsch, Barbara. 2018. Rethinking Political Communication in a Time of Disrupted Public Spheres. Journal of Communication, 68 (2): 243–253. Blumler, Jay. 2018. “The Crisis of Public Communication 1995-2017”. Javnost – The Public, 25(1–2): 83–92. Castells, Manuel. 2009. Communication Power. Oxford: Oxford University Press. Cohen, Julie. 2019. Between Truth and Power: The Legal Constructions of Informational Capitalism. New York, NY: Oxford University Press. Cosentino, Gabriele. 2020. Social Media and the Post-truth World Order: The Global Dynamics of Disinformation. Cham, Switzerland: Palgrave MacMillan. Crouch, Colin. 2004. Post-Democracy. Cambridge: Polity Press. Crouch, Colin. 2019. “Post-Democracy and Populism”. The Political Quarterly. 90(1): 124–137. Davies, William. 2021. “Anti-Equivalence: Pragmatics of Post-Liberal Dispute”. European Journal of Social Theory, 24 (1): 44–64. doi: 10.1177/1368431020945841 Dean, Jodi. 2003. “Why the Net is Not a Public Sphere”. Constellations, 10: 95–112. doi: 10.1111/1467-8675.00315 Marres, Noortje. 2018. “Why We Can’t Have Our Facts Back”. Engaging Science Technology and Society, 4: 423–443. doi: 10.17351/ests2018.188 Melley, Timothy. 2024. Conspiracy, Theory, and the “Post-Truth” Public Sphere”. In: Masco, Joseph and Wedeen, Lisa (Eds). Conspiracy Theory. Durham: Duke University Press). Reed, Laura and Boyd, Danah. 2016. Who Controls the Public Sphere in an Era of Algorithms? Questions and Assumptions. https://datasociety.net/wpcontent/uploads/2016/05/QuestionsAssumptions_background-primer_2016.pdf Schlesinger, Philip. 2020. “After the Post-Public Sphere”. Media, Culture & Society, 42(7-8): 1545–1563. Terranova, Tizania. 2004. Network Culture: Politics for the Information Age. London, Ann Arbor, MI: Pluto Press. Zeeuw, Daniel De. 2024. “Post-Truth Conspiracism and the Pseudo-Public Sphere”. Media Governance and the Public Sphere, 9. https://doi.org/10.3389/fcomm.2024.1384363
В последните години все повече автори анализират ролята на дигиталните медии в политиката, като прибягват до сравнения с феодализма. При това става дума за автори от различни национални контексти и от различни дисциплини като антропология, икономика, политология и пр. Настоящата статия прави опит за първоначална систематизация на тези сравнения с феодалната епоха, като очертава два основни подхода. Първият подход въвежда понятието „платформен феодализъм“, за да опише властовите отношения между дигитални платформи (за комуникация или търговия) и техните потребители. Вторият подход говори за „технофеодализъм“, за да опише властовите отношения между корпорации, техните потребители и държавната власт. Първият подход изследва в дълбочина историческия възход на новите дигитални платформи, както и практиките на техните потребители и последствията от тях за публичната сфера. Вторият подход изследва прехода от платформена власт към инфраструктурна доминация на някои платформи (AWS, Google и Microsoft) и следва първия хронологично, защото анализира именно по-скорошния фокус на тези компании върху облака като услуга и като ключова предпоставка за тренирането на изкуствен интелект. След като очертава тези две полета на анализ, статията коментира как държавите отговарят на властовите претенции на техноплатформите в опит да защитят (с по-малък или по-голям успех) дигиталния си суверенитет. Опитите за търсене на алтернативни решения от страна на държавите обаче също не са безпроблемни, защото ролята на демократичното участие в тях засега е минимална. Така дигиталните трансформации на нашето време и новата надпревара за изграждане на дигитална инфраструктура в глобален план надвисват като облак над демокрацията. Библиография Дичев, И. 2022. "Платформен Феодализъм". Семинар_BG, 22. https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy22/804-platformen-feodalizam.html. (последно посетен на 9.07.2025 г.) Дичев, И. 2010. "Национализмът като субкултура". Семинар_BG, 4. https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy4-tabloidnata-kultura/119-contents-broj4/486-natzionalizmat-kato-subkultura.html. (последно посетен на 9.07.2025 г.) Дичев, И. и Спасов, О. 2009. Новите млади и новите медии. 2009. Институт Отворено общество, София. Дичев, И. и Роне, Ю. (съст.). 2012. Новата културна геометрия: уебмрежовици, културбракониери, киберагитатори. София: Изток-Запад. Минева. М. 2022. "Как се глобализира моралната паника?", Семинар_BG, бр. 22. https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy22/806-kak-se-globalizira-moralnata-panika.html. (последно посетен на 9.07.2025 г.) Роузън. Д. .2011. "Ние, хората, известни преди като аудиторията", Семинар_БГ, 6. https://www.seminar-bg.eu/spisanie-seminar-bg/broy6/122-contents-broj6/512-%D0%BD%D0%B8%D0%B5-%D1%85%D0%BE%D1%80%D0%B0%D1%82%D0%B0-%D0%B8%D0%B7%D0%B2%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%BD%D0%B8-%D0%BF%D1%80%D0%B5%D0%B4%D0%B8-%D0%BA%D0%B0%D1%82%D0%BE-%D0%B0%D1%83%D0%B4%D0%B8%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F%D1%82%D0%B0.html. (последно посетен на 9.07.2025 г.) Baur, A. 2023. European Dreams of the Cloud: Imagining Innovation and Political Control. Geopolitics, 29(3), 796–820. Biesecker, M., Mednick, S., and Burke, G. 2025. As Israel uses US-made AI models in war, concerns arise about tech’s role in who lives and who dies. Associated Press. https://apnews.com/article/israel-palestinians-ai-technology-737bc17af7b03e98c29cec4e15d0f108. Blancato, F. G., & Carr, M. 2024. The trust deficit. EU bargaining for access and control over cloud infrastructures. Journal of European Public Policy, 1–32. Bria, F., Timmers, P., Gernone, F., Renda, A. , Fischer, C., Grabova, O. 2025. EuroStack – A European alternative for digital sovereignty. https://www.euro-stack.info/docs/EuroStack_2025.pdf Goldsmith, J. and Wu, T. 2006. Who Controls the Internet?: Illusions of a Borderless World. Oxford University Press. Gorwa, R. 2024. The Politics of Platform Regulation: How Governments Shape Online Content Moderation. Oxford University Press. Haggart, B. Iglesias Keller, C. 2021. Democratic legitimacy in global platform governance. Telecommunications Policy, ISSN 0308-5961, Elsevier, Amsterdam, 45(6). Haggart B, Schoolte JA, Tussikov N. 2021. Introduction: return of the state? In: Haggart B, Tuskov N, Scholte JA (eds) Power and Authority in Internet Governance Return of the State? London: Routledge, pp. 1–12. Hogan M .2015. Data flows and water woes: the Utah Data Center. Big Data & Society. Epub ahead of print 13 July. Kotliar, D. M., & Gekker, A. 2024. Migrating the state into corporate clouds. Information, Communication & Society, 27(14), 2566–2586. Lehdonvirta V. 2022. Cloud Empires: How Digital Platforms Are Overtaking the State and How We Can Regain Control. Cambridge, MA: MIT University Press. Libertson, F., Velkova, J., & Palm, J. 2021. Data-center infrastructure and energy gentrification: perspectives from Sweden. Sustainability: Science, Practice and Policy, 17(1), 152–161. Lyons, J. 2024. US government excoriates Microsoft for 'avoidable errors' but keeps paying for its products. The Register. https://www.theregister.com/2024/04/05/microsoft_government_contracts/. Morozov, E. 2022. Critique of Techno-Feudal Reason. New Left Review, 133-134. Nachtwey, O., & Seidl, T. 2023. The Solutionist Ethic and the Spirit of Digital Capitalism. Theory, Culture & Society, 41(2), 91-112. Open Future. 2023. Public Digital Infrastructure. https://openfuture.eu/wp-content/uploads/2024/07/240630infrastructure_consulation_response.pdf. Perry Barlow, J. 1996. A Declaration of the Independence of Cyberspace. Electronic Fronteer Foundation. https://www.eff.org/cyberspace-independence. Pollet, F. 2021. French decision to have Microsoft host Health Data Hub still attracts criticism. Euractiv. https://www.euractiv.com/section/health-consumers/news/french-decision-to-have-microsoft-host-health-data-hub-still-attracts-criticism/ Powers, S. and Jablonski, M. 2015. The Real Cyber War: The Political Economy of Internet Freedom. University of Illinois Press. Rone, J. 2023. The shape of the cloud: Contesting date centre construction in North Holland. New Media & Society, 26(10), 5999-6018. Rone, J. 2012. Culture wide closed: Pirate monopolies, forum dictatorship and nationalism in the practice of file sharing. In Media, Knowledge And Education: Cultures and Ethics of Sharing (Wolfgang Sützl, Felix Stalder, Ronald Maier and Theo Hug, eds.), Innsbruck University Press. Speed, R. 2021. EU digital sovereignty project Gaia-X opens its summit with the departure of Scaleway. The Register. https://www.theregister.com/2021/11/19/scaleway_gaia_x/ . Srivastava S. Corporate Sovereign Awakening and the Making of Modern State Sovereignty: New Archival Evidence from the English East India Company. International Organization. 2022;76(3):690-712. Treré, Emiliano. 2016. The Dark Side of Digital Politics: Understanding the Algorithmic Manufacturing of Consent and the Hindering of Online Dissidence. The Institute of Development Studies and Partner Organisations. Report. https://hdl.handle.net/20.500.12413/7697 Varoufakis, Y. 2023. Technofeudalism. What Killed Capitalism. London: Random House.