Електронно списание „Педагогически и социални изследвания“ е продължение на списанието „Педагогически изследвания“ (2020 г.) и на „Списание за наука, култура и образование“, издавано в периода от 2014 до 2019 г. То е издание на Факултета по науки за образованието и изкуствата, Софийски университет „Св. Климент Охридски“.
ПОВИШАВАНЕ НА КОМПЕТЕНТНОСТТА НА УЧИТЕЛИТЕ В МУЛТИКУЛТУРНИ КЛАСНИ СТАИ
Статията разглежда ключовата роля на междукултурната компетентност и готовност при учителите, работещи в мултикултурна училищна среда. Тя се впуска в подробности за това как личната история на учителя, включително семейното му минало, образователният му път и срещите му с различни култури, оказва значително влияние върху способността му да общува ефективно и да преподава на ученици от различни културни среди. Подчертавайки важността на всеобхватните програми за обучение на учители, дискусията акцентира върху необходимостта от учебни програми, които не само предават знания за различни култури, но и развиват основните умения и нагласи за насърчаване на междукултурното разбирателство, емпатията и уважението в класната стая. Насърчаването на такива компетенции е от решаващо значение за създаването на приобщаваща образователна среда, в които се признава и цени културното многообразие, като по този начин се подобрява учебният опит на всички ученици и те се подготвят за един глобално взаимосвързан свят.
Авторски права (c) 2025 Константия-Панайота Лукопулу https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМИРАНЕ НА КОНСТРУКТИВНО-ТЕХНИЧЕСКАТА КОМПЕТЕНТНОСТ НА 6–7-ГОДИШНИТЕ ДЕЦА В КОНСТРУКТИВНАТА ИГРА
В статията се определя понятието „конструктивно-техническа компетентност“ и се представят показателите на диагностична процедура за оценяване на нейните параметри сред 6–7-годишни деца. Изведени са основни характеристики на конструктивната игра, които дават основание тя да се приеме за основна среда за формиране и развитие на конструктивно-техническата компетентност в предучилищна възраст. Представя се структурата на експериментален модел за развитие на конструктивно-техническата компетентност в четвърта възрастова група.
Авторски права (c) 2025 Боян Иванчев https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Настоящата статия има за цел да подчертае значението на интеркултурната комуникация. Тя едновременно проучва и разглежда различните елементи, които улесняват реализацията на тази цел. Статията обсъжда ключовата роля на езика за насърчаване на комуникацията и идентифициране на обща основа за насърчаване на хармоничното съжителство. Освен това, тя подчертава значението на изучаването на факторите, които формират културното многообразие, за насърчаване на взаимното разбирателство и уважение. На педагогическо ниво статията подчертава използването на литературата, по-специално приказките, като средство за подход към интеркултурализма. Тя се впуска в концепцията за култура както на интеркултурно, така и на мултикултурно ниво. Освен това разглежда стратегии за култивиране на интеркултурна осведоменост и подобряване на комуникацията.
Авторски права (c) 2025 Апостолос Атанасиос Георгиу https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОДХОДИ ЗА ПРЕПОДАВАНЕ НА ИНФОРМАЦИОННИ И КОМУНИКАЦИОННИ ТЕХНОЛОГИИ В НАЧАЛНИТЕ КЛАСОВЕ В БЪЛГАРИЯ И ПО СВЕТА: СРАВНИТЕЛЕН АНАЛИЗ И ПРЕПОРЪКИ ЗА РАЗВИТИЕ
Статията изследва различните подходи за преподаване на информационни и комуникационни технологии (ИКТ) в началното образование. Фокусира се върху практиките в България и други страни като Финландия, Великобритания, Япония, САЩ (Масачузетс), Русия, Испания и Швейцария. Основните подходи, разгледани в статията, включват преподаването на ИКТ като междупредметна тема, като отделен учебен предмет или интегрирани в други учебни предмети. В България ИКТ се въвежда като отделен предмет – компютърно моделиране, в 3. клас, но се интегрира и в други учебни предмети. В международен контекст обаче много държави започват обучението по ИКТ още от 1. клас, използвайки междупредметни и интегративни подходи, за да развият основни дигитални умения и критично мислене у учениците. Друг акцент в преподаването на ИКТ се поставя върху игрово базираното обучение и безопасността в интернет. Анализът подчертава нуждата от по-ранно и систематично преподаване на ИКТ в българските училища, както и необходимостта от по-добра методическа подкрепа за учителите, с цел изграждане на солидна основа за бъдещо технологично развитие. Препоръчва се възприемане на някои добри практики от други страни за по-ефективно и цялостно развитие на дигиталните компетентности на учениците.
Авторски права (c) 2025 Lyubka Aleksieva, Gergana Kostadinova, Dayana Ilieva, Dilyana Kenanova https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Авторски права (c) 2025 Педагогически и социални изследвания https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Музика и емоции – пресечни точки в предучилищна възраст
В настоящата статия е обърнато внимание на възможностите на музиката за активиране и развиване на емоционални и социални умения на децата от предучилищна възраст. Представени са схеми за последователност в реализирането на задачи, за развитие на умението да се разпознават и изразяват емоции в себе си и в другите, за стимулиране на емпатията и гладкото общуване с другите. Задачите могат да се включат естествено в педагогическата ситуация по музика, без да нарушават нейната цялост, съдържание и логическа последователност, но могат да се реализират и в други режимни моменти в условията на детската градина. Посочени са и възможните интегративни връзки и идеи за последователност в работата по образователно направление български език и литература и музика. Библиография: Атанасова-Вукова, А. (2019) Музикалното образование на децата в първите седем години. София: Даниела Убенова. И. Колева, Е. Андреева, А. Бошнакова и др. (2018) Програмна система „Ръка за ръка“. Книга за учителя за четвърта подготвителна група в детската градина и училище. София: Просвета АзБуки. Илын, Е.П. (2008) Емоции и чувства. 2-е изд. Санкт-Петербург: Питер. Спасова, В. (2018) Развитие на емоционалната интелигентност на 6 – 7-годишните деца чрез възприемане на музика. Благоевград: ЮЗУ „Неофит Рилски“. Теплов, Б. М. (1945) О музькальном преживании. – В: Сборник просвещеньй 35-летию научной деятельности акад. Д. Н. Узнадзе. Тбилиси, с. 427 - 447. Фельдштейн, Д. И. (2010) Приоритетные направления психолого-педагогических исследований в условиях значимых изменений ребенка и ситуации его развития // Бюллетень Высшей аттестационной комиссии Министерства образования и науки Российской Федерации, № 4, с. 20 – 32. Funtazia.bg. Авторски ресурси за развитие на социални умения и емоционална интелигентност https://funtazia.bg/.
Авторски права (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Culture, communication and intercultural misunderstandings: experience-oriented trainings
Афективните аспекти на интеркултурната компетентност се изразяват в интеркултурна чувствителност чрез мотивираност към разбиране, оценяване и приемане на различията между културите. Статията представя ориентирани към опит тренинги като съдържание на дисциплината „Интеркултурно образование“ по отношение на тези афективни аспекти на интеркултурната компетентност на учителя. Тренингите са свързани с концепции за култура, комуникация и интеркултурни недоразумения в съвременното мултикултурно общество. Техните цели включват изразяване на гледни точки, опит и възприятия, дискусия и саморефлексия. Акцентът е върху рефлексията в екипната работа и отчитането на всяка индивидуална идея. Ориентираните към опит тренинги са последвани от задачи, свързани с когнитивните и поведенческите аспекти на интеркултурната компетентност на учителя. Библиография: Chen, G.M., Starosta, W. (1998-1999). A review of the concept of intercultural awareness. In: Human Communication, vol. 2, pp. 27-54. Hofstede Insights: https://www.hofstede-insights.com/country-comparison/. Huber-Kriegler, M., Lázár, I. & Strange, J. (2003). Mirrors and Windows: An Intercultural Communication Textbook. European Centre for Modern Languages, Council of Europe: Graz, ISBN 92-871-5193-8. Intercultural communication resource pack, SALTO Cultural Diversity Resource Centre, UK National Agency, London. Kinast, E.-U., Schroll-Machl, S. (2010). Handbook of Intercultural Communication and Cooperation. Vandenhoeck & Ruprecht GmbH & Co. KG, Göttingen / Vandenhoeck & Ruprecht LLC, Oakville, CT, U.S.A. ISBN 978-3-666-40327-9. Schwartz, S. (2003). A Proposal for Measuring Value Orientations across Nations. The Hebrew University of Jerusalem, Available at: https://www.researchgate.net/publication/312444842 Ting-Toomey, S. (1999) Communicating across Cultures. New York: The Guilford Press Wiio, O. A. (1978). Wiio's laws - and some others. Finland: Welin-Goos.
Сравнителен анализ на учебното съдържание на приетите от МОН учебници по предмета компютърно моделиране за трети клас
Предметът „Компютърно моделиране” е включен с учебна програма за началното училище от учебната 2018/2019 г. в трети клас в съответствие със Закона за предучилищно и училищно образование. В статията е направен количествен анализ на уроците според вида им (за нови знания, за упражнение, за обобщение и преговор), поместени в петте учебника по „Компютърно моделиране“ за трети клас, одобрени от Министерство на образованието и науката в България. За целите на изследването е използвана учебната програма, която е в сила от 2018 г. Учебното съдържание е разделено на седем ядра. Направеният анализ включва: съотношението на темите според вида им (за всеки учебник поотделно); обобщено съотношение на видовете уроци в съответствие с категорията, към която принадлежат (уроци за нови знания, за упражнения и за обобщение и преговор), за всички учебници. Библиография: Ангел Ангелов, Елена Ковачева. (2018). Компютърно моделиране за 3 клас. София: Булвест 2000. Антоанета Миланова, Величка Дафчева, Вера Георгиева. (2018). Компютърно моделиране за 3 клас. София: Просвета плюс. Даниела Дурева, Мая Касева, Георги Тупаров. (2018). Компютърно моделиране за 3 клас. София: Просвета. Иван Душков, Елена Димитрова, Станислава Христова. (2018). Компютърно моделиране за 3 клас. София: Анубис. Учебна програма по компютърно моделиране за 3. клас. МОН (2018). Извлечено от МОН: mon.bg. Румяна Папанчева, Тодорка Глушкова. (2018). Компютърно моделиране за 3 клас. София: Изкуства.
Сравнение на структурните модели на училищното образование в България, Република Северна Македония и Сърбия
Целите на тази статия са две. Първата е да се направи описание на структурните модели на училищното образование в България, Република Северна Македония и Сърбия. Да се покаже как изглеждат основното и средното образование с различните цикли и периоди, които включват. Това описание е на основата на главните образователни нормативни документи в държавите и на информацията в големите образователни бази данни в интернет. Втората цел е да бъде направено сравнение между трите структурни модела и да се направи заключение повече прилики или повече разлики има между тях. Трите държави са сравнени поради сходните си социални, политически и икономически характеристики. В по-голяма степен приликите са между Република Северна Македония и Сърбия. България се отличава от своите две съседки по броя класове в различните образователни степени и по организацията на професионалното си образование. Библиография: Закон за основното образование в Република Северна Македония. Службен весник на РСМ, бр. 161 от 5.8.2019 година. Закон за предучилищното и училищното образование (ЗПУО)., обн. ДВ, бр. 79 от 13 октомври 2015 г., посл. изм. ДВ. бр.100 от 20 декември 2019 г. Закон за средното образование в Република Северна Македония. Службен весник на Република Македонија, посл. изм. 67/2017. Закон за професионалното образование в Република Северна Македония. Службен весник на Република Македонија, бр. 71/2006, 117/2008, 148/2009, 17/2011, 24/2013, 137/2013, 41/2014 и 145/2015. Закон за средното образование в Сърбия. Службени гласник РС, бр. 50/92, 53/93-др. закон, 67/93-др. закон, 48/94-др.закон, 24/96, 23/02, 25/03-исправка, 62/03-др. закон, 64/03-др. закон исправка, 101/05-др. закон и 72/09-др.закон. МОН. Ще има външно оценяване за 4, 7 и 10 клас. Достъпно от: https://www.vesti.bg/bulgaria/mon-shte-ima-vynshno-oceniavane-za-47-i-10-klas-6121283. Наредба за приобщаващото образование, Обн. ДВ., бр. 86 от 27 октомври 2017. Учебни програми за I клас в основното образование в РСМ. Наставни програми за I отделение во деветгодишно основно образование, Скопje, Биро за развоj на образованието, 2007. Закон за основите на системата за образование и възпитание в Сърбия. Sl. glasnik RS, br. 88/2017, 27/2018 - dr. zakon, 10/2019, 27/2018 - dr. zakon i 6/2020. Закон за основното образование и възпитание в Сърбия. Sl. glasnik RS, br. 55/2013, 101/2017, 10/2019 i 27/2018 - dr. Zakon. Оценяване в македонската образователна система. https://eacea.ec.europa.eu/national-policies/eurydice/republic-north-macedonia/assessment-single-structure-education_ro. Описание на образователната система в Сърбия в Eurydice Network (Description of Serbian Education System). Достъпно на адрес: https://eacea.ec.europa.eu/national-policies/eurydice/content/serbia_en. OECD, Образователната система в Сърбия. https://www.oecd-ilibrary.org/sites/72483fab-en/index.html?itemId=/content/component/72483fab-en. Описание на образователната система в България в Eurydice Network. Достъпно на адрес: https://eacea.ec.europa.eu/national-policies/eurydice/content/bulgaria_en. Описание на образователната система в Република Северна Македония в Eurydice Network. Достъпно на адрес: https://eacea.ec.europa.eu/national-policies/eurydice/content/former-yugoslav-republic-macedonia_en. World Data on Education (WDE), 7th edition, UNESCO. Достъпно от: http://www.ibe.unesco.org/fileadmin/user_upload/Publications Teacher Education Programme on Early Numeracy and Literacy in the former Yugoslav Republic of Macedonia, https://www.oecd.org/education/ceri/UNICEF.MCD.SystemNote.pdf. SORS (2019), Statistics on Education, http://www.stat.gov.rs/en-us/oblasti/obrazovanje/. OECD, Education System in Serbia. https://www.oecd-ilibrary.org/sites/72483fab-en/index.html?itemId=/content/component/72483fab-en. European Commission (2019), National Reforms in Vocational Education and Training and Adult Learning. https://eacea.ec.europa.eu/national-policies/eurydice/content/national-reforms-vocational-education-and-training-and-adult-learning-58_en. MoESTD (2018), OECD Review of Evaluation and Assessment: Country Background Report for Serbia, Ministry of Education, Science and Technological Development, Belgrade, 2018.
Чуждестранен опит и сравнителни изследвания
Регистрирането на сигнали и проследяване на случаи на насилие над деца през погледа на експерти
В статията се представят резултати от проучване сред експерти в областта на закрила на детето относно: ефективността на наличните процедури и системи за регистриране на сигнали и проследяване на случаи на насилие и пренебрегване на деца; опита на службите и проблемите и трудностите, с които се сблъскват при събирането и обработката на данни за случаи на насилие над деца; потребността от обучения, както и предложенията за подобряване работата. Резултатите показват, че все още няма единна система за регистриране и анализ на случаите на насилие над деца. Информацията е разпокъсана и се използва основно за целите на съответните институции. Изтъква се необходимостта от въвеждане на единни показатели и дефиниции на отделните видове насилие над деца, както и осигуряване на обучение на различни нива. Библиография: Закон за борба с противообществените прояви на малолетни и непълнолетни – ДВ бр. 10/1996 г. Закон за закрила на детето – ДВ бр. 24 от 22.03.2019 г. Закон за здравето – ДВ бр. 34 от 09.04.2020 г. Керанкова, Е. (2021). Системи за регистриране на случаи на насилие над деца. В: Чолакова, М. (Ред.). Актуални проблеми в социалната работа (с. 72-86). Благоевград: Университетско издателство „Неофит Рилски“. Механизъм за противодействие на тормоза и насилието в институциите в системата на предучилищното и училищното образование. Министерство на образованието и науката (2017). Достъпен от: https://www.mon.bg/upload/14362/Mehzm_protivodejstvie_tormoz_281217.pdf. (Посетен на 10 август 2019 г.). Правилник за прилагане на Закона за закрила на детето – ДВ. бр. 57 от 24 юли 2009 г. Станчева-Попкостадинова, В. (2014). Превенция на насилие над деца. Практическа педиатрия, 9, (XVI), 4-6. Станчева-Попкостадинова, В. (2018). Система за регистриране и наблюдение на случаи на насилие и пренебрегване на деца (CAN_MDS) – възможности за приложение в България. Балканистичен форум, 2, 162-172. Станчева-Попкостадинова, В. (2019). Превенция на насилие над деца – мултидисциплинарна перспектива. София, PENSOFT. Станчева-Попкостадинова, В., Керанкова, Е. (2016). Проблеми и перспективи при регистриране случаи на насилие и пренебрегване на деца. В: Станчева-Попкостадинова, В. (Ред.). Актуални проблеми в социалната работа (с. 62-77). Благоевград: Университетско издателство „Неофит Рилски“.
Решаване на проблеми по математика в началното училище – експеримент в две класни стаи
Похватът решаване на проблеми е слабо познат в преподаването на математика в началното училище в България. В традиционната методика проблемна ситуация се използва за представяне на нови знания, които учителят демонстрира след това. Изправянето на учениците пред учебни ситуации, в които те самостоятелно или в малки групи изследват възможни стратегии за справяне, е мощен инструмент за повишаване на качеството на образователния процес. За да се провери какви са предимствата и недостатъците на метода, в края на учебната 2020/2021 беше проведено експериментално изследване в два класа – в традиционно и в алтернативно училище. Резултатите дават основание да се търсят възможности за разширяване на изследванията в тази посока и за изграждане на педагогически модели за включване на решаване на проблеми като интегрална част от процеса на преподаване и учене. Библиография: Алексиева, Л. (2020). STEM в контекста на държавния образователен стандарт по математика за началните класове, Образование и изкуства: Традиции и перспективи. https://fnoi.uni-sofia.bg/wp-content/uploads/2020/11/bizhkov.pdf Атанасова, Н. (2014). Проблемно базираното обучение в училище – архаизъм или иновация. В: „Български учител“, № 2, с. 45 – 54, ISSN 1314–9482; „Образование и развитие“, ISSN 2603–3577. Десев, Л. (2018). Речник по психология. София: Булгарика. Kirova, G. Fourth grade project “Sofia – capital of Bulgaria”, Knowledge International Journal, Vol. 31.2, Skopie, 2019, p. 539 - 542. Минчева, Р., Чаркова, П., Иванова, Ст. (2017). Проблемно-продуктивната стратегия и варианти за нейното приложение в обучението по математика в 1 – 4 клас. В: Студентски алманах. Т. 4. Стара Загора: Педагогически факултет – Тракийски университет. Над 49 000 ученици са заявили желание да се явят на ДЗИ през май (2021). Министерство на образованието и науката, 2 април. https://mon.bg/bg/news/4119. Новакова, З. (2004). Методика на обучението по математика в началните класове. София: Веда Словена – ЖГ. Пойа, Д. (1972). Как се решава задача. София: Народна просвета. Стратегия за учене през целия живот. https://eacea.ec.europa.eu/national-policies/eurydice/content/lifelong-learning-strategy-12_bg. Резултати от участието на българските ученици от 4. клас в Международното изследване на уменията по математика и природни науки TIMSS (2020). Резултати от Международното изследване TIMSS 2019, Център за оценяване в предучилищното и училищното образование, 9 декември. https://copuo.bg/upload/docs/2020-12/TIMSS2019_resultati.pdf. Изследователска програма и концептно-базирано учене на International Baccalaureate. Фондация за образователна трансформация. https://transform.bg. Dewey, Jhon., How We Think. Dover Publications; Revised ed. edition (July 10, 1997). International Baccalaureate https://www.ibo.org/. NCTM (2003). Teaching Mathematics Through Problem Solving=Prekindergarden - Grade 6. PISA (2012) Results. Creative Problem Solving. Student`s Skills In Tackilng Real-Life Problems. Volume 5. UN General Assembly, Transforming our world : the 2030 Agenda for Sustainable Development, 21 October 2015, A/RES/70/1, https://www.refworld.org/docid/57b6e3e44.html.
Дигиталната компетентност – необходимо условие за бъдещия учител по музика
Ситуирането на учебния процес в електронна среда през март 2020 г., поради епидемиологичната обстановка и разпространението на коронавирусна инфекция (COVID-19) в страната, постави нови предизвикателства пред училищното образование. Статията представя общ преглед на уменията, които трябва да притежават бъдещите учители по музика, за реализиране на обучение по музика в електронна среда. Акцентира се върху потребността от дигитално подготвени учители по музика, които да реализират целите на обучението както в присъствена, така и в електронна среда. Изведени са примерни дейности, в хода на които се реализират компетентности, осигуряващи безпрепятствена професионална реализация в сферата на училищното образование. Библиогрфаия: Велева, Б. (2016). Електронни форми на дистанционно обучение по немски език за студенти от специалност „Международни отношения“. – В: Сборник с научни доклади от Шеста национална конференция „Електронното обучение във висшите училища“, (с. 47-52) София: УИ „Св. Климент Охридски“. Лазарова-Георгиева, С. (2012). Обучение в дигитална среда. Велико Търново: УИ „Св. Св. Кирил и Методий“. Съев, С. (2010). Педагогически поглед върху компетентностите на електронния студент. – В: Съвременното обучение между теорията и практиката. (с. 158-166) София: УИ „Св. Климент Охридски“. Наредбата за изменение и допълнение на Наредба No 10 от 2016 г. за организация на дейностите в училищното образование (ДВ, бр. 73 от 2016 г.). Достъпно от: https://www.lex.bg/en/laws/ldoc/2136904663. (Прегледан на 27.04.2021). Национална квалификационна рамка на Република България. Достъпно от: https://www.aubg.edu/documents/1536. (Прегледан на 27.04.2021). Официален вестник на Европейския съюз. С 189/ 22.05.2018. Достъпно от: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/BG/TXT/PDF/?uri=OJ:C:2018:189:FULL&from=BG.
„Автентичният глас“– основно изразно средство на сцената и необходим компонент на комуникативната компететнтност
Този текст обсъжда понятието „автентичен глас“, като го свързва със съвременната комуникативна компетентност, предлагайки театрални техники за нейното усъвършенстване в педагогическата практика. Вниманието е насочено към един от елементите на комуникацията – речевото общуване в аспекта на неговата ефикасност. Идеята е, че един от елементите на комуникативната компетентност – езиковата, се състои не просто в познаването на езиковите елементи и правилата на тяхното свързване, но във владеенето на „надезикови“ явления като интонацията, мелодиката, темпоритъма на речта, които са дълбоко лични и могат да изразят „автентичността“ на комуникаторите. Тя, от своя страна, е преди всичко разкриване на лично отношение към обекта на комуникацията. Според автора способността за подобно „личностно полагане“ в комуникационния акт е гаранция за неговия успех и може да бъде развивана адекватно с театрални техники. Библиография: Бери, С. (1996). Голос и актёр. М: Московский фонд сохранения культуры. Достъпно от: https://royallib.com/book/berri_siseli/golos_i_akter.html. (Посетено на 08.04.2021). Брук, П. (1978). Празното пространство. – В: Избрани произведения. Превод Ел. Сотирова. С.: НИ, 1978:26, 159. Чехов, М. (2016). За техниката на актьора. С.: Изток-Запад, с. 59. Ефтимова, А. (2007). Към общ модел на комуникативната компетентност. LiterNet, 26.01.2007, No 1 (86). Достъпно от: https://liternet.bg/publish9/aeftimova/kompetentnost.htm. (Посетено на 08.04.2021). Колева, И. (2010). Детската театрализирана игра като възможен прочит на художествения текст. Пловдив: Пловдивско университетско издателство. Петров, А. (2005). Комуникативната компетентност – фактор за професионалната реализация на учителя по български език. //Български език и литература (електронна версия), No 2. Достъпно от: https://liternet.bg/publish/apetrov/komunikativnata.htm. Йорданова, Й. (2014). Учителският хабитус. Социологически поглед към професията учител по литература. Достъпно от: https://juliajordan.wordpress.com/2014/04/03/uchitelskiat_habitus/. (Посетено на 18.05.2021). Canale, M. (1983). From Communicative Competence to Communicative Language Pedagogy. //Language and Communication. Eds. J.C. Richards and R. W. Schmidt. Longman.
Ролята на дигиталните ресурси в практическото обучение по специалности „логопедия“ и „специална педагогика“
Приложението на дигитални учебни ресурси при изграждането на практически знания и умения у студентите е въпрос, свързан не само с предизвикателствата на съвременните образователни реалности. Създаването на богат набор от дигитални учебни ресурси ще допълни и витализира образователния процес както в електронната, така и в традиционната среда за обучение на студентите от специалности „Логопедия“ и „Специална педагогика“. Целта на статията е да открои перспективата на студентите по отношение на спецификите на дигиталните ресурси и тяхната насоченост. Методът на изследването е електронна анкета (тип „Гугъл формуляр“) с осем въпроса от затворен тип, част от отговорите на които са оформени като Ликертова скала. Анкетата е попълнена от сто и двама студенти от бакалавърска, магистърска и докторска степен по специалности „Логопедия“ и „Специална педагогика“ на Софийския университет „Св. Климент Охридски“. Резултатите от направеното проучване показват категорични предпочитания на студентите към приложението на дигитални учебни ресурси от типа на видео и аудио файлове в обучението по специалността. Като основен извод се посочва, че според студентите подобен тип ресурси дават възможност за съвместни коментари с помощта на преподавателя, по-задълбочен преглед и анализ на по-голямо разнообразие от случаи в сравнение с реалната среда. Библиография: Желева, Е. (2012). Практическото обучение за формиране на бъдещите медицински специалисти във висшето училище, Научни трудове на Русенския университет, Том 51, серия 8.3., с. 143-146. Кирилов, Р. (2019). Информационни проблеми на практическото обучение, Сборник научни трудове на УНСС, том 2, ИК-УНСС 185-196. http://unwe-research-papers.org/uploads/ResearchPapers/RP_vol2_2019_No09_R%20Kirilov.pdf, изтеглен на 25.01.2021. Лазарова, С. (2016). Фактори за успешно прилагане на смесено обучение в съвременния университет https://www.mon.bg/upload/13808/05_Stoyanka_Lazarova_VTU.pdf, изтеглен на 25.01.2021. Мерджанов, И. (2014). Електронното обучение в академичен контекст – предпоставки, форми и граници, конференция „Икономика и мениджмънт на иновациите – съвременни теории и практики“, Варна. https://www.researchgate.net/publication/274080242_Elektronnoto изтеглен на 25.01.2021. Пейчева-Форсайт, Р., Р. Божанкова, В. Ковачев, Е. Ковачева. (2020). Стратегия за развитието на електронното и дистанционното обучение в Софийски университет. https://www.uni-sofia.bg/index.php/bul/content/download/54417/453800/version/2/file/e-learning.pdf, изтеглен на 25.01.2021. Brower, N. & Robijns, F. (2014). In Search of Effective Guidance for Pre-service Teachers’Viewing of Classroom Video. In: Calandra B. & Rich, P.J. (Ed.) Digital Video for Teacher Education. NY and London, Routledge Tylor&Francis, https://doi.org/10.4324/9781315871714. Comitee Permanent de Liaison des Orthophonistes-Logopedes de l’Union Europeene, CPLOL (2009). Position Statement on Practice Education during Initial Speech and Language Therapy Education Programs, https://cplol.eu/images/practice-educ_pos_stat.pdf, изтеглен на 05.01.2021. Ilieva, J., Killingley, P., Tsiligris, V. (2019). The shape of global higher education: International Comparisons with Europe. https://www.researchgate.net/publication/333220272 Mercader, C. & Gairín, J. (2020). University teachers' perception of barriers to the use of digital technologies: the importance of the academic discipline. Int J Educ Technol High Educ 17, 4 (2020). https://doi.org/10.1186/s41239-020-0182-x. Sherin, M.G. & Russ R.S. (2014). Teacher Noticing via Video: The Role of Interpretive Frames. In: Calandra B. & Rich, P.J. (Ed.) Digital Video for Teacher Education. NY and London, Routledge Tylor&Francis, https://doi.org/10.4324/9781315871714.
Анализ на резултатите от проведено проучване за геометричните знания и умения, изучавани в началните класове
Настоящата статия представя анализ на резултатите от проведен тест със студенти-педагози от две специалности на Факултет по науки за образованието и изкуствата, Софийски университет „Св. Климент Охридски“. Студентите, бъдещи начални учители се обучават в ОКС „Бакалавър“ и са трети курс. Целта на теста е установяване на подготовката и знанията на студентите-педагози по отношение на геометричния учебен материал за началните класове преди да се запознаят с темата „Геометрия“ в лекционния курс по дисциплината. При обучението на студентите от специалностите „Предучилищна и начална училищна педагогика“ и „Начална училищна педагогика и чужд език“ в семинарните и практическите упражнения по дисциплината „Дидактика на математиката“ беше проведен тест, включващ 12 затворени въпроса от учебния материал – геометричните знания и умения, изучавани от първи до четвърти клас. Проведеното проучване установи знанията на студентите-педагози. Резултатите са използвани с научна цел за формиране на изводи и препоръки, свързани с повишаване качеството на обучението на студентите-педагози в семинарните и практическите упражнения по съответната дисциплина. Статията представя част от изследователската работа по Национална програма „Млади учени и постдокторанти“ - https://www.mon.bg/bg/100542. Библиография: Кирова, Г. (2018). Сравнителен анализ на геометричното съдържание в новите български учебници по математика за трети клас, International scientific conference: Knowledge, Knowledge International Journal, V 28.3, 991-996, Skopie. Кирова, Г., Алексиева, Л., Душков, Ив., Зафирова, Л., Христова, Г. (2017). Измерване на резултатите от обучението по математика в края на четвърти клас (10-11 годишни ученици), Годишник на Шуменския университет „Епископ Константин Преславски”, том XXI D, Научни трудове от конференция „Иновации в образованието“, Университетско издателство „Епископ Константин Преславски”, 856-874. Кирова, Г. (2009). Типични грешки по математика, допускани от учениците при самостоятелни работи (изходно ниво) в подготвителната група/клас и в началните класове. Начално образование, 4, 24. Учебна програма по математика за І клас. (2015). МОН, С. (https://www.mon.bg/bg/1699). Учебна програма по математика за ІІ клас. (2016). МОН, С. (https://www.mon.bg/bg/1997). Учебна програма по математика за ІІI клас. (2017). МОН, С. (https://www.mon.bg/bg/1689). Учебна програма по математика за ІV клас. (2018). МОН, С. (https://www.mon.bg/bg/2190). Kirova, G. (2017). The geometric education contents the new study sets of mathematics for first grade, International scientific conference: Knowledge, Knowledge International Journal, V 19.2, Skopie. (Global Impact and Quality Factor 1.322 (2016) ISSN 1857-4439
Иновативни методи и техники за оценяване на учениците
Оценяването е ключов компонент в процеса на обучение. От неговата ефективност зависи не само диагностиката на академичните постижения на учениците, но и тяхната мотивация и успех в училище. Оценяването е в динамична връзка с рефлексията, която дава възможност за по-добро планиране, организиране и провеждане на преподаването и ученето. Затова оценяването трябва да се провежда с разнообразни методи и техники, включително и нетрадиционни, за да осъществява своите констатиращи, диагностични, мотивационни и прогностични функции в учебния процес. В статията се разглеждат същността и педагогическите възможности на някои иновативни методи и техники за оценяване и рефлексия. Много от тях се използват успешно в работата на много ефективни учители, но все още не се прилагат в масовата практика. Библиография: Андреев, М. (2001). Процесът на обучението: Дидактика. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Василев, В. (2006). Рефлексията в познанието, самопознанието и практиката. Пловдив: Макрос. Гюрова, В., Божилова, В., Вълканова, В., Дерменджиева, Г. (2006). Интерактивността в учебния процес. София: Европрес. Делибалтова, В. (2018). Същност и граници на оценяването на резултатите от обучението. В: Чавдарова – Костова, С., В. Делибалтова, Д. Господинов. (2018). Педагогика. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Стърнбърг, Р., Уилямс, У. (2014). Педагогическа психология. София: Изток-Запад. Хуторской, А. (2001). Современная дидактика. Санкт Петербург: Питер. Петров, П. (2016). Съвременна дидактика. София: Авангард Прима. Радев, П. (2005). Обща училищна дидактика. Пловдив: УИ „Паисий Хилендарски“. НАРЕДБА № 11 от 01.09.2016 г. за оценяване на резултатите от обучението на учениците, обн. – ДВ, бр. 74 от 20.09.2016 г., в сила от 20.09.2016 г.; изм. и доп., бр. 78 от 29.09.2017 г., в сила от 29.09.2017 г. Active Learning and Teaching Methods for Key Stage 1&2. (2007). Belfast: A PMB Publicaton. Black, P. & Wiliam, D. (2009). Developing the theory of formative assessment. Educational Assessment, Evaluation and Accountability, 21 (1), 5 – 31. Me Inc.Thematic Unit. (2008). Belfast: CCEA. https://ccea.org.uk/. Mueller, J. (2005). The authentic assessment toolbox: enhancing student learning through online faculty development. Journal of Online Learning and Teaching, 1(1), 1 – 7. Mueller, J. (2016). Authentic assessment toolbox. http://jfmueller.faculty.noctrl.edu/ toolbox/whatisit.htm. Ogle, D. (1986) K-W-L: A Teaching Model That Develops Active Reading of Expository Text. The Reading Teacher. 1986, 39, 564 – 570. Saarinen, A., Seitamaa-Hakkarainen, P., & Hakkarainen, K. K. (2017). The functions and benefits of the eportfolio in craft education at the primary level. Design and Technology Education: an International Journal, 21(3). Stan, L. A. (2021). The „Traffic Light“ Method in the Context Evaluation-Self-Evaluation of Preschoolers. Acta Didactica Napocensia, 14(1), 208 – 213. Theodosiadou, D., & Konstantinidis, A. (2015). Introducing e-portfolio use to primary school pupils: Response, benefits and challenges. Journal of Information Technology Education: Innovations in Practice, 14(1), 17 – 38. Wiggins, G. P. (1993). Assessing student performance: Exploring the purpose and limits of testing. Jossey-Bass. Moon, J. (2004). A Handbook of Reflective and Experiential Learning: Theory and Practice. London, NY: Routledge. Gibbs, G. (1988). Learning by doing: a guide to teaching and learning methods. Oxford: Further Education Unit, Oxford Polytechnic. Yang, J. (2018). Teachers’ Role in Developing Healthy Self-esteem in Young Learners: A study of English language teachers in Finland. Joensuu: University of Eastern Finland. Black, P. & Wiliam, D. (2009). Developing the theory of formative assessment. Educational Assessment, Evaluation and Accountability, 21 (1), 5 – 31. Möller, J., & Marsh, H., W. (2013). Dimensional Comparison Theory. Psychological Review, 120 (3), 544 – 560.
иновативни методи и техники за оценяване и рефлексия на учениците
Концепти за природата при малките ученици
Човекът е неразривно свързан с природата. От появата му до наши дни нито една негова фундаментална потребност не е задоволявана без употребата на природните ресурси. Замърсяването на въздуха, почвата и водите придоби огромни мащаби и представлява непосредствена заплаха за човешкия живот, то предостави нови предизвикателства на човечеството. Сред появилите се концепции относно проблемите по опазването и възстановяването на околната среда екологичната намери широк отзвук в обучението на различните нива. В началната образователна степен учениците трябва да разбират концептите, свързани с екологията, да ги овладяват правилно, задълбочено и трайно. В тази връзка съществено значение имат умствените операции и стимулите oт процеса на обучението и цялостната външна среда. На базата на екологичните концепти чрез ефективно екологично обучение да се формира природосъобразно поведение и природосъобразен начин на живот, да се формира екологична култура. Библиография: Василева, Е. Детето в началното училище. София, 2002. Василева, Е. Съвременното начално училище – реалност и предизвикателства. София, 2004. Василева, Е. Урокът в началното училище. София, 2004. Десев, Л. Речник по психология. 1979, s. 121. Десев, Л. Речник по психология. 1999, s. 491. Крайг, Г. Психология развития. „Питер“, 2000, s. 475. Красних, В. В. Этнопсихолитнгвистика и лингвокультурология: Курс лекций. -М.: ИТДГК «Гнозис», 2002, s. 12, 284. Кубрякова, Е. С., Демъянков, В. З., Панкарц, Ю. Г., Лузгина, Л. Г. Краткий словарь когнитивных терминов. – М.: Изд-во МГУ им. М. В. Ломоносова, 1996, s. 30-96. Мирчева, И., Джамбазова, Е. Докосване до природата. 2006. Петрова, В. 12 интерактивни метода в обучението по „Роден край“, „Околен свят“, „Човекът и природата“, „Човекът и обществото“ в I – IV клас. Стара Загора, 2009. Петрова, В. Детските концепти за природата. Ст. Загора, 2005. Пирьов, Г., Десев, Л. Педагогическа психология. Второ издание, 1979, s. 121-129. Пирьов, Г. Детето „Веда Славена”. София, 1998. Пирьов, Г. Педагогическа психология. София, 1956, s. 67-83. Пирьов, Г. Педагогическа психология. С., 1971, 110-111. Пиаже, Ж. Психология интелекта. Логика и психология. М. „Просвещение”, 1992, s.127. Славянова, Л. Научни трудове на Русенския Университет, 2016, том 55, серия 11. Стаматова, Р. Екологично образование на учениците от I до IV клас „От теория към практика“. Бургас, 2007. Стаматова, Р. Занимателни екологични аспекти при обучението по „Роден край“, „Околен свят“, „Човекът и природата“ I – IV клас. Бургас, 2007. Толстой, Н. И. Избранные труды. Т. I. Славянская лексикология и семасиология. Москва, 1997, s. 312. Христова, С., Бойчева, В. Екология и възпитание. София, 1997. Toman, U. (2018). An investigation into the learning of ecological concepts. European Journal of Educational Research, 7(3), 631-628. doi: 10.12973/eu-jer.7.3.631. Johnson, B. and Činčera, J. University of Arizona, Tucson, Arizona, USA, b. Masaryk University, Brno, Czech Republic; Studies in Educational Evaluation.
Ролята на педагогическия съветник за включване на учениците във форми на мултисекторно сътрудничество
Настоящата статия е провокирана от собствено проучване, проведено с основна цел да се установи професионалната насоченост на ръководителите на училищни проекти, чрез които учениците участват в извънкласни форми на обучение за здравословен начин на живот, реализирани в многосекторно сътрудничество. В резултат на това се установи, че по-голямата част от ръководителите са педагогически съветници, които успяват да провокират интереса на учениците към активно участие и реализиране на основните си дейности чрез участие в тази инициатива . Чрез многосекторния подход се подпомага социализацията на класа, като учениците се запознават с различни секторни политики в областта на образованието, здравеопазването, младежта и спорта, културата, екологията и системата за закрила на детето. Библиография: Дамянов, К. (2023). Позициониране на социалния педагог в превенцията на отпадането от училищно образование, Педагогика, 95 (1), с. 76-85. Дамянов, К. (2019). Помагащите професии и училищният микс гарантират успех на образователните политики. В: Национален институт за образование и приобщаващи политики – http://niopp.eu/news/kaloian-damianov-pomagashtite-profesii-i-uchilishtniiat-miks-garantirat-uspeh-na-obrazovatelnitepolitiki-40.html. Здравкова, Б. (2014). За длъжността на педагогическия съветник и изискванията към неговата професионална квалификация, Педагогика, 86 (1), с. 41-47. Кузманова-Карталова Р. (2004). Социалният педагог и учителят - партньори при личностното изграждане на ученика, Педагогически алманах, 12 (1-2), с. 7 - 16. Тодорина, Д. (2015). Консултативната дейност на педагогическия съветник в училище, Годишник на Факултета по педагогика „Педагогическата наука – теория и практика“, кн. 3. Благоевград: УИ „Неофит Рилски“, с. 75-89. Тодорина, Д. и др. (2015). Педагогическият съветник в съвременното българско училище, Част I. Благоевград: УИ „Неофит Рилски“.
Възможности за постигане на икономическа грамотност чрез учебното съдържание по История и Цивилизации в 8. клас
Настоящата статия има за цел да изясни как учебното съдържание по предмета „История и цивилизации“ в 8. клас допринася за формирането както на представи за стопанския живот в Новото време, така и на икономическа грамотност на учениците. Изучаването на епохата от края на ХV до началото на ХХ век дава възможности на подрастващите да усвоят важни икономически понятия. Статията разглежда, анализира и сравнява актуалните учебници и учебните помагала с оглед поставената цел. Посочени са добрите примери в тях, които съдействат в най-голяма степен за изграждането на началната икономическа грамотност на учениците, която е важна част от формирането на тяхната гражданската култура. Знанията на младите хора за стопанския живот в миналото могат да бъдат полезни за тях предвид бъдещото им успешно включване в стопанския и социалния живот на българското общество. Библиография: Вълчев, Р. (2003). Образование за демократично гражданство. Книга за учителя. Среден курс. С., 2003. Гаврилов, Б., Славчев, К., Стоименова, Б. (2017). История и цивилизации за 8. клас. изд. „Просвета“, София. Грозев, К., Михнева, Р., Зарков, Т., Николова, М. (2017). История и цивилизации за 8. клас. „Даниела Убенова-Даниела Биланска“ ЕТ, София. Държавен вестник, бр. 79, 13 октомври 2015 г. Закон за предучилищното и училищното образование. Захариев, З. (2001). Гражданско образование, Книга за учителя. София. Коларова, Ц. (2014). Гражданско образование в университета. София. Матанов, Хр., Вачков, Д., Стоянов, Б., Табакова, К., Карабоева, Е. (2017). История и цивилизации за 8. клас. ИК „Анубис“, София. Пантев, А., Павлова, В., Велинова-Тренчева, З., Костадинова, П., Ботев, Р. (2017). История и цивилизации за 8. клас. изд. „Булвест 2000“, София. Толмачева, Р. П. (2003). Экономическа история. Москва. Ядгаров, Я.С. (2009). История экономических учений. Москва. Учебна програма по история и цивилизации за VІІІ клас (общообразователна подготовка). Достъпно от: https://www.mon.bg/bg/1999. Broadberry, Federico & Klein. (2010). Sectoral developments, 1870–1914. – The Cambridge Economic History of Modern Europe. 2: 1870 to the Presents. Cambridge. Cameron, R. (1993). A Concise Economic History of the World: From Paleolithic Times to the Present. Second Edition, Oxford. Carreras, Alb., Josephson, C. (2010). Aggregate growth, 1870 – 1914. Growing at the production frontier – The Cambridge Economic History of Modern Europe. 2: 1870 to the Presents. Cambridge. Dennison, Tr., Simpson, J. (2010). Agriculture – The Cambridge Economic History of Modern Europe. 1: 1700 – 1870. Cambridge.
Проблемни аспекти от дейността на психолога в социалните услуги
В статията се разглеждат някои проблемни аспекти от дейността на психолога в рамките на социални институции. Описани са нормативните документи, засягащи неговата дейност в социалната работа. Представени са два случая на психолози, работещи в системата на социалните услуги. Разгледани са положителните и отрицателните страни в тяхната работа и смесването на дейността им с тази на социалните педагози и работници. Библиография: Агенция за социално подпомагане (АСП). Допълнителна информация за планиране на социалните услуги, https://asp.government.bg/uploaded/files/7049-Dopalnitelna-informatsiya-za-planiraneto-na-sotsialnite-uslugi.pdf Богданова, М. & Кривирадева, Б. (2022). Социалната работа като научно практическо поле и специфики при подготовката на бъдещите специалисти. Годишник на СУ. Кн. Социални дейности. Т. 114-115, с. 5-60. Закон за социалните услуги в сила от 2020 година (ЗСУ) https://lex.bg/bg/laws/ldoc/2137191914 Левкова, И. (2018). Йерархичната природа на консултативния процес. Управление и образование, т. 14, № 4, с. 75 – 79, ISSN 13126121 Михайлова, А. (2022). Предпоставки за възникване на комуникативни бариери в социалната работа. Социална работа, т. 10, № 1, с. 32 – 50, ISSN 1314-9644. Михайлова, Н. (2020). Картографиране на работещите в социалната сфера и свързаните сектори. Финален доклад. УНИЦЕФ България. Наредба за качеството на социалните услуги, 2022, https://lex.bg/bg/laws/ldoc/2137223813 Петрова, Кр. (2013). Психология на социалната работа като научна изследователска проблематика и учебна дисциплина. В: Знанието – традиции, иновации, перспективи, том 2. Бургас: Екс-Прес, 244–247, ISBN 978-954-9370-95-9. Available from: https://www.bfu.bg/upload/izdania-BSU/conf-2013-tom1-02.pdf [Viewed 2023-9-5]. Петрова-Димитрова, Н. (2001). Основи и методи на социалната работа. София: Литера. Петрова-Димитрова, Н. (2014). Социална педагогика и социална работа. В: Кл. Сапунджиева (съст.). Академични полета на социалната педагогика. София: УИ „Св. Климент Охридски“, 107-157, ISBN 978-954-07-3800-0. Правилник за прилагане на закона за социалните услуги (ППЗСУ) Пумпалова, Е. (2020). Педагогическото консултиране като инструмент на социалния работник в полето на работа с деца и семейства. Социална работа, т. 8, № 1, с. 44 – 55, ISSN 1314-9644. Станева, Я. (2022). Супервизията в социалнопедагогическата работа на специалисти с деца и ученици. Педагогика, т. 94, № 5, с.633 – 647, ISSN 0861– 3982. Hachtel, H., Vogel, T., & Huber, C.G. (2019). Mandated treatment and its impact on therapeutic process and outcome factors. Front. Psychiatry. 10:219. doi: 10.3389/ fpsyt.2019.00219.
Еволюция на понятието „приобщаващо образование“ в международните документи
Приобщаването в съвременния свят е понятие, чието съдържание е разгърнато на различни нива – като феномен, като приоритет, като ценност, като цел и т.н. Дефинирано е в документи на различни международни институции и организации като УНИЦЕФ, ЮНЕСКО, Съвета на Европа, ООН, Европейския съюз и др. Целта на настоящата статия е да представи основните положения в дефинициите на приобщаващото образование в нормативните документи на международни институции и организации. Библиография: Бут, Т. & Ейнскоу, M. (2002). Индекс за приобщаване – ръководство за управление на приобщаващите процеси в училище. Да подобрим ученето и участието в училищата. София: Изд. на Център за изследване на приобщаващото образование, 9, http://www.csie.org.uk/resources/translations/IndexBulgarian.pdf, последно посещение на 08.07.2018. Всеобща декларация за правата на човека, https://www.cpdp.bg/?p=element&aid=32 Донъли, В. Дж., Уоткинс, А. (ред.) Основни принципи: Подкрепа за разработването и прилагането на политики за приобщаващо образование. Европейска агенция за специални образователни потребности и приобщаващо образование, 2021 г. Марчева-Йошовска, П. (2023). Ресурсно подпомагане на деца и ученици със специални образователни потребности. Велико Търново: Фабер. Такворян-Солакян, Б. (2016) Стратегията „Образование за всички“ и превенция на отпадането от училище. С.: ИК Феномен. Тодорова, С. (2023). Ключовите компетентности в съвременното образование. – В: Сборник доклади от Годишна университетска научна конференция, Изд. Комплекс на НВУ „Васил Левски“, Велико Търново, с. 1883-1890. Bowen, G. (2009) Document Analysis as a Qualitative Research Method. Qualitative Research Journal, 9. 27-40. 10.3316/QRJ0902027. Bose, В., Heymann, J. (2020) Do inclusive education laws improve primary schooling among children with disabilities? International Journal of Educational Development, Volume 77, 102208, ISSN 0738-0593, https://doi.org/10.1016/j.ijedudev.2020.102208 Convention on the Rights of the Child (1989): https://www.ohchr.org/en/instruments-mechanisms/instruments/convention-rights-child (8.12.2023 г.) Global education monitoring report (2020): Inclusion and education: all means all, UNESCO, ISBN: 978-92-3-100388- 2, https://doi.org/10.54676/JJNK6989. Haug, P. (2017) Understanding inclusive education: ideals and reality. Scandinavian Journal of Disability research, DOI: 10.1080/15017419.2016.1224778, https://storage.googleapis.com/jnl-su-j-sjdr-public/journals/1/pageHeaderLogoImage_en_US.png?t=1686846960376, (8.12.2023 г.) Incheon Declaration and Framework for Action for the implementation of Sustainable. Development Goal 4 Ensure inclusive and equitable quality education and promote lifelong learning opportunities for all, Рaris, (2015), https://unesdoc.unesco.org/ark:/48223/pf0000245656 Inclusive education for persons with disabilities – Are we making progress? (2019). Background paper prepared for the International Forum on inclusion and equity in education – Every learner matters, Cali, Colombiа, UNESCO, https://unesdoc.unesco.org/ark:/48223/pf0000370386 United Nations (2016), https://www.un.org/development/desa/disabilities/convention-on-the-rights-of-persons-with-disabilities/article-24-education.html (8.12.2023 г.) Kaplan, I., Bista, M. (2022) Welcoming diversity in the learning environment: teachers' handbook for inclusive education, UNESCO, ISBN 978-92-9223-692-2 The Association for Inclusion (ALLFIE), https://www.allfie.org.uk/definitions/what-is-inclusive-education (8.12.2023 г.) https://www.un.org/development/desa/disabilities/convention-on-the-rights-ofpersons-with-disabilities/article-24-education.html (8.12.2023 г.) https://www.unicef.org/education/inclusive-education (8.12.2023 г.) https://www.unesco.org/en/inclusion-education (8.12.2023 г.)
Оценка на студенти в педагогически специалности за рисковете и ползите от мрежата и възприеманите социални норми
В статията са представени резултатите от качествено изследване, проведено със 134 студенти в магистърски програми в педагогическата сфера на възраст 25 – 50 години. Основните въпроси, на които е потърсен отговор, са: каква е оценката на потребителите за начина на ползване на Мрежата, в каква степен и посока са осмислените ползи и рискове в тази връзка и какви са възприеманите социални норми и послания във виртуалното пространство. Резултатите отразяват превес на възприеманите позитиви спрямо негативи, свързани с Мрежата, както и акцент върху дигиталната компетентност от страна на потребителите. По отношение на представите за идеалното тяло, успешния човек и съвременния човек резултатите показват, че социалните норми имат своето място, което е паралелно с изгражданата и поддържана субективна оценка. Изследването и анализът са насочени към активна нагласа за рефлексия и себерефлексия и критично мислене по отношение на възприеманата информация и даването на послания в тази връзка и към учениците. Библиография: Бакалова, Д., Бакрачева, М. & Мизова, Б. (2015). Щастие и удовлетвореност от живота: В търсене на пътя към себе си, София: Колбис. Бакалова, Д., Мизова, Б. & Бакрачева, M. (2009). Себепредставяне и управление на Аз-образа в сайтове за социални мрежи. В: Сборник доклади от конференция „Приложната психология в България: Възможности и перспективи“, Варна, ISSN 1314-0507, 180-191. Бакрачева, М. & Бакалова, Д. (2010). Виртуална идентичност и стил на идентичност на интернет потребителя. Психологични изследвания, 2, 161-168. Бакрачева, М. & Бакалова, Д. (2011). Теоретична рамка за изследване на виртуалната идентичност като компонент от психосоциалната идентичност на е-потребителя. Българско списание по психология, 1-2, 63-82. Бакрачева, М., Бакалова, Д. & Мизова, Б. (2014). Влияние на сравнението в реална и виртуална среда върху равнищата на щастие и удовлетвореност от живота. Българско списание по психология, 1-3, 254-271. Бакрачева, М. & Манолов, М. (2019). Многото лица на Аз-а (Образ за себе си в съвременната реалност), София: Колбис. Мизова. Б. & Бакрачева, M. (2008). Психологични и етични измерения на медийната реалност, В: Сборник доклади от 5-та национална конференция по етика „Моралът в българските медии“, София, 199-205. Ainsworth, S. & Baumeister, R. (2016). A Meta-Analysis of Social Networking Online and Social Capital. Review of General Psychology, 20, 369–391. 10.1037/gpr0000091. Bakracheva, M. & Manolov, M. (2016). Reality and self-detachment after long time spent on social networking in relation to meaning in life. International Journal Knowledge, Scientific Papers vol. 14.1, 423-428, ISSN 1857-92. Bakracheva, M. & Totseva, Y. (2017). Contextual and individual factors determining the belief in conspiracy theories in Bulgaria. In: Proceedings from 3rd International Conference on Education, Culture and Identity, The Future of Humanities, Education and Creative Industries, Sarajevo, ISSN 2566-4409, 309-323. Gambo, Sarah & Apuke, Oberiri. (2017). Benefits of Accessing Health Information on Social Media among Female Students: A Study in a Nigerian Public University. Global Journal Of HUMAN-SOCIAL SCIENCE: A Arts & Humanities – Psychology, 17, 23-29. Hruska J, Maresova P. (2020). Use of Social Media Platforms among Adults in the United States—Behavior on Social Media. Societies. 2020; 10(1):27. https://doi.org/10.3390/soc10010027 Huang, C. (2021). Correlations of online social network size with well-being and distress: A meta-analysis. Cyberpsychology: Journal of Psychosocial Research on Cyberspace, 15(2), 3. https://doi.org/10.5817/CP2021-2-3 McKenna, K.Y.A. & J.A. Bargh (2000) Plan 9 from Cyberspace: the Implications of the Internet for Personality and Social Psychology, Personality and Social Psychology Review, 4(1), 57-75. Papademetriou, C.; Anastasiadou, S.; Konteos, G.; Papalexandris, S. (2022) COVID-19 Pandemic: The Impact of the Social Media Technology on Higher Education. Educ. Sci. 2022, 12, 261. https://doi.org/10.3390/educsci12040261. Suler, J. R. (2002). Identity management in cyberspace. Journal of Applied Psychoanalytic Studies, 4(4), 455–459. Suler, J. (2004). The online disinhibition effect. CyberPsychology and Behavior, 7, 321-326. TEACH – Targeting Extremism and Conspiracy Theories. (2022). Retrieved on 27.04.2022 from https://www.idd.uni-hannover.de/en/research/projekte/teach/#c89158. Turkle, S. (1995) Life on the screen: Identity in the age of the Internet. New York: Simon and Schuster. Volkmer, I. (2021). Social media and COVID-19. A global study of digital crisis interaction among Gen Z and millennials. Key results of an international study conducted by wunderman thompson, university of melbourne, pollfish and the world health organization. ISBN 978 0 7340 5669 6. Wright, K. & Hu, B. (2018). A meta-analysis of Social Network Site use and social support. Computers & Education. 127. 10.1016/j.compedu.2018.08.024. Yang, Q., Liu, J., & Rui, J. (2022). Association between social network sites use and mental illness: A meta-analysis. Cyberpsychology: Journal of Psychosocial Research on Cyberspace, 16(1), 1. https://doi.org/10.5817/CP2022-1-1 Zhao, S., Grasmuck, S., & Martin, J. (2008). Identity construction on Facebook: digital empowerment in anchored relationships. Computers in Human Behavior, 24(5), 1816-1836. http://dx.doi.org/10.1016/j.chb.2008.02.012
Стратегии за справяне с предизвикателното поведение при работа с деца
Децата с предизвикателно поведение са една от най-уязвимите групи по отношение на отпадане от училище, отхвърляне от общността и често са обект на физическа агресия и социално изключване. Работата с тях и оказването на подкрепа придобиват все по-голяма актуалност. Възможностите за реакция от страна на специалистите са от важно значение за ефективното овладяване на детското поведение. Настоящият материал е насочен именно към открояване на някои ефективни стратегии за справяне с предизвикателното поведение. Библиография: Николаева, С. (2012). Мениджмънт на класа. Стратегии, техники и компетенции, Екс-Прес. Николов, Ц., (2020). Справяне с предизвикателното поведение при работа с деца в училищна и извънучилищна среда. Педагогика 92 (2). Ранев, А. (2022). Позитивно възпитание и поведенческа промяна при работа с деца с предизвикатлено поведение. Университетско издателство. Ранев, А., Николов, Ц. (2017). Позитивен подход и физическа намеса при работа с деца с предизвикателно поведение. Педагогика, кн. 4. Ранев, А., Николов. (2014). Превенция и кризисна интервенция при работа с деца с поведенчески затруднения. В: Сапунджиева, К. (ред.) Академични полета на социалната педагогика. София. Станева, Я. (2017). Критерии за резилианс при родители с риск от раздяла с децата им. (изследване на случай). Педагогика, 7/2017. Фурман, Б. (2007). Методът Детски умения. С., 2007. Blair, K., Fox, L. (2011). Facilitating Individualized Interventions to Address Challenging Behavior. Center for Early Childhood Mental Health Consultation. https://www.ecmhc.org/documents/CECMHC_FacilitatingToolkit.pdf Emerson, E., Bromley, J. (1995). The form and function of challenging bahaviours. Journal of Intellectual Disability Research. Volume 39, Part 5, October. https://www.google.com/search?q=https://www.researchgate.net/profile/Eric Mayer, M., Acker, R., Lochman, J., Gresham, F. (2009). Cognitive-Behavioral Interventions for Emotional and Behavioral Disorders the Guilford Press. Musa, S., Dergaa, I., (2022). A Narrative Review on Prevention and Early Intervention of Challenging Behaviors in Children with a Special Emphasis on COVID-19 Times. In: Psychology Research and Behavior Management. Volume 15. 1559–1571. https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC9234312/.
Нагласи и удовлетвореност на родителите от взаимодействието с „Център за обществена подкрепа“
В публикацията се представя оценка на една от най-новите социални услуги в общността – Център за обществена подкрепа. Представени са данни от проведено изследване с родители, доброволни и недоброволни ползватели на социални услуги в Център за обществена подкрепа (ЦОП). Целта е да се проучат техните нагласи и удовлетвореност от взаимодействието със специалистите относно предоставяната в ЦОП подкрепа от страна на работещите със самите родители и/или с техните деца. Библиография: Жечева, Е. (2019) Българският модел на де-институционализацията на грижата за деца. В: Сборник от Седма международна научна конференция „Съвременното образование-условия, предизвикателства и перспективи“, Благоевград, ЮЗУ „Неофит Рилски“. Закон за социалните услуги (ЗСУ) в сила от 2020 година. https://www.lex.bg/bg/laws/ldoc/2137191914 Петрова-Димитрова, Н. (2014) Социална педагогика, или педагогика на социалната работа, София. Христова-Михайлова, Н. (2019) Автореферат за присъждане на ОНС доктор, Ефективност на работата със семейства на деца, ползващи социални услуги в общността. http://rd.swu.bg/media/80067/avtoreferat.pdf Цветанова, В. (2021) Социалнопедагогически характеристики на приемната грижа, Благоевград, УИ „Неофит Рилски“.
Възгледи на учителите за езиковото и културното многообразие в предучилищна възраст и в началното училище
Статията разглежда възгледите на учителите за езиковото и културното многообразие на децата в предучилищна възраст и в началното училище. Възгледите на учителите разкриват, че техните знания са ограничени и от тях се иска да преподават на учениците въз основа на личните си убеждения и усилия. Липсата на познания на учителите за езиковото и културното многообразие се отразява както на прекия им контакт с децата, така и на отношенията на сътрудничество с техните родители. Това предполага проблеми в общуването между тях, които на свой ред се отразяват на образованието на децата, които имат езиково и културно многообразие. Ето защо е подчертана необходимостта от обучение на учителите, за да могат те ефективно да използват културния и езиковия капитал на децата и техните семейства на всички нива. Библиография: Androulakis, G., Gkaintartzi, A., Kitsiou, R. Tsioli, S. (2017). Parents-Schools’ Communication and Albanian as a Heritage Language in Greece. Στο P.P. Trifonas T. Aravossitas (Επιμ), Handbook of Research and Practice in Heritage Language Education, Springer International Handbooks of Education (1-18). New York: Springer. Balabanidi, Z., & Pozoukidis N. (2010). Detection of their training needs of teachers in intercultural education: A case study. In the P. Geogogiannis & Baros V. (Ed.), Intercultural Education – Immigration-Conflict Management and Pedagogy of the Republic. 13ο Alexandroupolis International Conference, 7-9 May 2010 (Volume II, pp. 192-203). Patra. Gkaintartzi, A., Kiliari, A., & Tsokalidou, R. (2015). ‘Invisible’ Bilingualism ‘Invisible’ Language ideologies: Greek Teachers’ Attitudes towards Immigrant Students’ Heritage Languages. International Journal of Bilingual Education and Bilingualism, 18(1), 60-72. Hasan, R. (2006). Literacy, everyday speech and society. In A. Charalambopoulos (Ed.), Literacy, society and education – Five studies (pp. 134-189). Thessaloniki: Institute of Modern Greek Studies, Manolis Triantaphyllides Foundation. Kondyli, M. & Stellakis, N. (2006). Literacy practices in pre-primary education: one program, two approaches. In P. Papoulias – Tzelepis, A. Fterniati & K. Thivaios (Eds.), Research and Practice of Literacy in Hellenic Society (pp. 159-180). Athens: Greek Letters. Maligkoudi, C., & Tsaousidis, A. (2020). Attitudes of teachers who teach in Refugee Reception and Education Structures (Refugee) opposite education of refugee students. Research in Education, 9 (1), 22-34. Maligkoudi, C., Tolakidou. P., & Chiona. S. (2018). “It is not bilingualism. There is no communication”: Examining Greek teachers’ views towards refugee children’s bilingualism: A case study. Dialogoi! Theory & Praxis in Education, 4, 95-107. Mattheoudakis, M., Chatzidaki, A., & Maligkoudi, C. (2017). Greek teachers’ views on linguistic and cultural diversity. Selected Papers on Theoretical and Applied Linguistics, 22, 358-371. OECD & European Union (2018). Settling In 2018: Indicators of Immigrant Integration. Brussels: OECD Publishing OECD. Stellakis, N., (2012). Greek kindergarten teachers’ beliefs and practices in early literacy. Literacy, 46(2), 67-72. UNICEF (2019). A world ready to learn: Prioritizing quality early childhood education: Global report. New York: UNICEF.
Подкрепа за приемното семейство в контекста на прилагане на приемната грижа
В статията се прави опит да се очертае същността и значението на подкрепата за приемното семейство, като временна среда за отглеждане и възпитание на деца в риск. Необходимостта от социалнопедагогическо и психологическо съдействие произтича както от нормативно заложените изисквания, така и от специфични критични моменти при взаимодействието в субсистемата „приемни родители – приемно дете – биологични родители“. В рамките на изследването, чрез мнения на експерти от социалната система и на професионални приемни семейства, допълнително се аргументира важността от екипна подкрепа, включваща държавни институции и неформални структури. Помощта от една страна гарантира плавна адаптация на детето в приемна среда и създава възможности за адекватно сътрудничество с него, от друга – професионално мотивира приемните родители за социално отговорната им роля. Библиография: АСП. Експертите по приемна грижа реагират на проблема с незаетостта на регистрирани приемни семейства.https://asp.government.bg/bg/novini-i-akcenti-asp/ekspertite-po-priemna-grizha-reagirat-na-problema-s-nezaetostta-na-registrirani-priemni-semeystva/ АСП. Основни направления по закрила на детето. https://asp.government.bg/bg/deynosti/zakrila-na-deteto/osnovni-napravleniya-priemna-grizha/ Башева, Х. (2018). Идеологията на приемната грижа – такава, каквато дойде в България. Сб. „Жива старина. Научното наследство на Димитър Маринов (1846–1940)“ с. 178-190. София: Издателство на БАН „Проф. Марин Дринов“. <a href="https://www.google.com/search?q=https://www.researchgate.net/profile/Petya-Bankova/publication/364622605_Izdatelstvo_na_BAN_Prof_Marin_Drinov_DNI_NA_KULTURNOTO_NASLEDSTVO_V_INSTITUT_ZA_ETNOLOGIA_I_FOLKLORISTIKA_S_ETNOGRAFSKI_MUZEJ_-BAN/links/6353bc8b8d4484154a23dac4/Izdatelstvo-na-BAN-Prof-Marin-Drinov-DNI-NA-KULTURNOTO-NASLEDSTVO-V-INSTITUT-ZA-ETNOLOGIA-I-FOLKLORISTIKA-S-ETNOGRAFSKI-MUZEJ-BAN.pdf%23page%3D177">https://www.google.com/search?q=https://www.researchgate.net/profile/Petya-Bankova/publication Богданова, (2009). Изоставянето на деца – превенция и алтернативи. София: Авангард Прима. Борисова, М. (2007). Приемната грижа в кадър и перспектива. София: Авангард Прима. Борисова, В. (2001). Социално-педагогическа помощ при мотивиране на приемното семейство. Обществено възпитание, 6, с. 35 – 38. Борисова, М. (2006). Семейните домове в България – първообраз на професионална приемна грижа. ФИЦЕ-България. Бюлетин септември. с. 59-64. Верие, Н.Н. (2005). Първичната рана. Да докоснем света на осиновеното дете. Издателска къща ЛИК. София. Виенски модел за квалифицирана приемна грижа за деца. https://www.pokrov.foundation/виенски-модел-за-квалифицирана-прием/ Георгиева, М. (2006). Опитът на ОДЗ – Варна при въвеждането и развитието на приемната грижа. ФИЦЕ-България. Бюлетин септември. с. 23-30. Дейвис, Р. (2008). Набор от инструменти за ориентирана към семейството социална работа. Детско благополучие – от превенция към закрила. Проект „Популяризиране и развитие на алтернативни форми на грижа за деца, лишени от родителска грижа в Босна и Херцеговина”. Save the children UK. Джордж, Ш., Н. Ауденховън. (2004). Приемната грижа – участници и взаимодействия. Фондация „Свободна и демократична България”. София: ТВР Принт ООД. Жечева, Е. (2019). Създаване на системата за закрила на детето и развитие на националните политики. Педагогика, том 91, бр. 1 с. 100 – 111. Закон за закрила на детето. (ЗЗД). Обн. ДВ. бр.48 от 13 Юни 2000г, изм. и доп. ДВ. бр.62 от 5 Август 2022г. Допълнителни разпоредби, т. 11. Златкова-Дончева, К. (2018). Менторството и децата в риск. Бургас: Либра Скорп. Кузманова-Карталова, Р. (2004). Социалният педагог и учителят – партньори при личностното изграждане на ученика. Педагогически алманах, том 12, 1. с. 7-16. УИ ВТУ „Св. св. Кирил и Методий“. http://journals.uni-vt.bg/almanac/bul/vol12/iss1/2 Кривирадева, Б., Б. Цветков. (2010). Ролята и мястото на социално-педагогическите интернати и възпитателните училища-интернати в системата за превантивно-корекционна дейност. Годишник на СУ „Св. Климент Охридски“, кн. Социални дейност, том 103. с. 169-190. УИ „Св. Климент Охридски“. Кутева-Цветкова, В. (2008). Относно научния статут на социалната педагогика. Педагогически алманах, том. 16, 2. с. 7-33. УИ ВТУ „Св. св. Кирил и Методий“. http://journals.uni-vt.bg/almanac/bul/vol16/iss2/2 Методика за условията и начина на предоставяне на социалната услуга „приемна грижа“. https://chrdri.net/sites/default/files/uploads/elibrary/05/МЕТОДИКА.pdf Наръчник за приемна грижа. https://www.iss-bg.org/pic/Naruchnik_fostercare_bg.pdf Национална стратегия „Визия за деинституционализацията на деца в Република България“. https://www.mlsp.government.bg/uploads/35/sv/10pr008-2pr-1.pdf Петрова-Димитрова, Н. (2009). Развитие на алтернативни услуги, включително приемна грижа в контекста на реформата на системата за закрила на децата – опитът на България. с. 1-20. https://nmd.bg/wp-content/uploads/2009/10/Razvtie_alternativni_uslugi_za_detsa.pdf Правилник за прилагане на ЗЗД. Обн. ДВ. бр.66 от 25 Юли 2003г., изм. и доп. ДВ. бр.2 от 8 Януари 2021г. Глава пета, чл. 46, „а“, чл. 57в. Проект „И аз имам семейство“. Информационна система за управление и наблюдение на структурните инструменти на ЕС в България. http://umispublic.government.bg/srchProjectInfo.aspx?id=53147 Радулов, В. (2018). Приобщаващото образование – нови реалности и предизвикателства. В: Сб. с материали от Юбилейна научна конференция с международно участие „Научни и практически аспекти на приобщаващото образование“ с. 11-20. УИ „Св. Климент Охридски“. Терзиев, В., Д. Радев, Е. Арабска, Р. Димитровски. (2017). Процесът на деинституционализация на деца като част от развитието на социалните услуги в България. KNOWLEDGE Journal, vol. 17, 2. The teacher of the Future. pp. 19-28. http://ikm.mk/ojs/index.php/kij/article/view/4315/4314 Тодорова, И. (2013). Детето в родителското, осиновителското, приемното семейство и институционалния дом. София: Сиела Норма. Тренд: Намаляват българите, които биха станали приемни родители. НАПГ. https://www.google.com/search?q=https://www.napg.eu/trend%252B%2Bnamaljavat Цветанова, В. (2021) Социалнопедагогически характеристики на приемната грижа. Благоевград: УИ „Неофит Рилски“.
Ключови характеристики на арттерапията като специфичен подход в социалната работа
Комплексният характер на социалната работа включва различни подкрепящи дейности, имащи за цел постигане на положителен резултат при работата с потребителя. Настоящото изследване поставя фокус върху същностната характеристика на творческите методи и маркира базови компоненти на арттерапевтичния процес при работа с уязвими лица с ограничени възможности от здравословен характер. Наред със стандартните похвати в социалната работа, арттерапията като специфичен подход предоставя възможност за персонализирана подкрепа, адаптирана към конкретните нужди и творчески предпочитания на ползвателите. Индивидуалният подход в контекста на арттерапевтичния процес спомага на ползвателите за преодоляване на функционалните им ограничения, за изграждане на положителен емоционален фон и самоизразяване чрез изкуството, за насърчаване на творчеството. Практиката показва, че успехът на интеграционния процес на уязвимите потребители се реализира чрез предоставянето на широк обхват от социални услуги в общността. Интегративният подход в социалната работа и успешното въвличане на потребителите в процеса на социална интеграция им дават възможност да живеят в равноправно обществото, да участват и да се реализират в различни социални и творчески дейности, да се адаптират и да развиват умения за комуникации с другите хора. Библиография: Бетенски М. (2002) Что ты видишь? Новые методы арт-терапии, Москва:ЭКСМО-Пресс. Закон за предучилищно и училищно образование Обн., ДВ, бр. 79 от 13.10.2015 г., в сила от 1.08.2016 г. Закон за социалните услуги, Обн. ДВ, бр. 24 от 22.03.2019 г., в сила от 1.07.2020 г изм., бр. 8 от 28.01.2022 г., в сила от 1.01.2022 г. Жечев, Ж. (2020) Арт терапия. Мотивация за социална активност на децата чрез изкуството. - Шумен: Шуменски университет. Копытин, А.И. (2002) Теория и практика арт-терапии, Лань. ISBN 5-318-00710-4. Лебедева, Л.Д. (2003) Практика арт-терапии: подходы, диагностика, система занятий. СПб.: Речь. ISBN 978-5-9268-0831-6. Медведева, E., Левченко, И., Комиссарова, Л., Добровольская, Т. (2001) Артпедагогика и арттерапия в специальном образовании: Учеб. для студ. сред. и высш. пед. учеб. заведений. Москва: Академия. Минков, Ж. (2018) Системата за социална политика и хората с увреждания в България, Политически анализи. - София: Нов български университет. Национална стратегия за хората с увреждания 2021-2030. - София: Министерски съвет на Р. България, 2020. Никитин В., Цанев П. (2018) Образ и сознание в арт-терапии / Изд. 2, Когито-Центр, ISSN 2683-0159. Осипова, Е.,А., К. В. Полежаева (2017) Проблемы и перспективы применения арт-терапии в социальной работе. – Системная интеграция в здравоохранении No6 (36). Екатеринбург (РФ). Рудестам, К. (1999) Груповая психотерапия. - СПб.: Питер Ком. Сусанина, И.В. (2007) Введение в арт-терапию: учебное пособие. - Москва: Когито-Центр. Bathje M. Art in Occupational Therapy: An Introduction to Occupation and the Artist / The Open Journal of Occupational Therapy, Western Michigan University. - Kalamazoo (USA), 2012. - Vol.1, URL: Art in Occupational therapy. Европейски консорциум по арттерапия https://www.ecarte.info/
Темата за социалното потисничество и автопотисничеството в социалната работа
Темата за социалното потисничество е особено актуална днес, на фона на задълбочаващите се различия между хората, дискриминативните прояви, социалните неравенства. Понятието е обект на изучаване в различни области, но има своето място в ареала на съвременната социална работа, където потиснатият може да получи помощ, разбиране и подкрепа, в това число емоционална, психологическа, нормативна, имуществена, финансова. Важно е да се подчертае, че социалното потисничество не се изследва само в исторически аспект, защото резултатите от проведеното анкетно проучване ясно показват, че потисничество е възможно във всички междуличностни отношения и релации: родител – дете; учител – ученик; съпруг – съпруга; работодател – работник. Проблемът е, че последствията от потисничеството са толкова трайни, че уязвимият рядко има реална представа за случващото се и още по-бегла за поведението си след това, което често става причина да не се търси или да се откаже социалнопедагогическа помощ. Чрез анкетна карта е проучено мнението на 75 пълнолетни респонденти с цел да се анализира мнението им за поведението на потисника и на потиснатия в период на потисничество. Резултатите са онагледени чрез фигури и таблици. Направени са съответните изводи. Библиография: Дишкова, М. (2023) Правото на образование на деца със специални образователни потребности. Педагогика, т. 95, 6, 776-792. https://doi.org/10.53656/ped2023-6.06. Нунев, С. (2009) Антидискриминационна и антипотискаща социална работа. Съвременна теория и практика. София: Парадигма. Паланкалиева, И. (2021) Социални роли и тяхното проявление в социалната работа с групи. Е-списание Социална работа г. ІХ, 1, 82-102. Рангелова, Е., Механджийска, Г. (2008) Методи на социалната работа. Габрово: ЕксПрес. Рикар, М. (2018) В защита на алтруизма: силата на доброжелателството. София: Изток-Запад. Сапунджиев, С. (2022) Социална подкрепа на лицата с психични разстройства. В: 35 години Факултет по педагогика. Приемственост и бъдеще. 454 – 463. София: Университетско издателство Св. Климент Охридски. Терзиев, В. (2019) Политики и инструменти за социално развитие. Русе: Профи принт. Abberley, P. (1987) The Concept of Oppression and the Development of a Social Theory of Disability. Disability, Handicap & Society, Volume 2, Number 1, available at: ttps://www.um.es/discatif/PROYECTO_DISCATIF/Textos Ayvazian, A. (2001) Interrupting the cycle of oppression: The role of allies as agents of change, in: Rothenberg, P.S. (ed.): Race, class and gender in the United States: An integrated study. New York: W.H. Freeman, pp. 609-615. Barker, R. (2003) The social work dictionary (5th ed.). Washington, DC: NASW Press. Van Wormer, K. (2005) Concepts for Contemporary Social Work: Globalization, Oppression, Social Exclusion, Human Rights, Etc. Social Work & Society, Volume 3, Issue 1, 2005 ISSN 1613-8953; http://www.socwork.net/van Wormer2005.pdf.
Индивидуални различия между студенти от социални и технически специалности по личностната черта емоционална интелигентност
Настоящата статия има за цел да представи резултатите от изследване по модел за емоционалната интелигентност като личностна черта при студенти от социални и технически специалности. Изследването е осъществена върху извадка от 170 изследвани лица от различни университети. От тях 78 (47%) от изследвани лица са мъже, а 95 (53%) – жени. Въз основа на проведеното изследване се установиха значими различия между студентите от социални науки и техническите специалности. По-конкретно студентите от социални науки се оценяват като по-емоционално компетентни, общителни, ефективни и сензитивни спрямо тези, които изучават технически специалности. Също така се установиха някои полови различия по отношение на себевъзприетите емоционални характеристики. Библиогрфаия: Кардашева, А. (2011). Влиянието на емоционалната интелигентност при избора на музикална кариера при български студенти по музика. Българско списание по психология, бр. 3 – 4, 106-110. Кардашева, А. (2012). За емоционалната интелигентност и индивидуалните различия на българите. Ковачев, 178. Ценов, М. (2017). Емоционална интелигентност и стилове на хумор в процеса на себеприемане и приемане от другите. Дисертация за присъждане на образователна и научна степен „Доктор по психология“. БАН – Институт за изследване на населението и човека, 175. Чаморо-Премусик, Т. (2015). Диференциална психология. Изток-Запад, 430. Шваб, К. (2016). Четвъртата индустриална революция. Хермес, 240. Andrei, F., Mancini, G., Mazzoni, E., Russo, P. M., & Baldaro, B. (2015). Social status and its link with personality dimensions, trait emotional intelligence, and scholastic achievement in children and early adolescents. Learning and Individual Differences, 42, 97–105. Barrick, M. R., Mount, M. K., & Grupta, R. (2003). The FiveFactor model of personality and Holland’s RIASEC types: A meta-analysis. Personnel Psychology, 56, 45–74. Beauchamp, K., & McKelvie, S. J. (2006). Personality traits and university program. Psychological Reports, 99, 277–291. Carroll, J. B. (1993). Human cognitive abilities: A survey of factoranalytic studies. New York: Cambridge University Press. Costa, P. T., McCrae, R. R., & Holland, J. L. (1984). Personality and vocational interests in an adult sample. Journal of Applied Psychology, 69, 390–400. Costa, P. T., & McCrae, R. R. (1992). The NEO Personality Inventory manual. Odessa, FL: Psychological Assessment Resources. Downey, J. P., McGaughey, R., and Roach, D. (2011). Attitudes and Influences toward Choosing a Business Major: The Case of Information Systems. J. Informat. Technol. Educat.: Res. 10, 231–251. Fisher, C. D., & Ashkanasy, N. M. (2000). The emerging role of emotions in work life: An introduction. Journal of Organizational Behavior, 21, 123–129. Furnham, A. & Petrides, K. (2001). Trait Emotional Intelligence: Psychometric Investigation whit Reference to Established Trait Taxonomies. European Journal of Personality, 15, 425-448. Furnham, A., & Petrides, K. V. (2003). Trait emotional intelligence and happiness. Social Behavior and Personality: an international journal, 31(8), 815-823. Izard, C. E. (2001). Emotional intelligence or adaptive emotions? Emotion, 1, 249–257. Keefer K.V., Parker J. D. A. and Saklofske, D.H. (2018). Three Decades of Emotional Intelligence Research: Perennial Issues, Emerging Trends, and Lessons Learned in Education: Introduction to Emotional Intelligence in Education. Emotional Intelligence in Education Integrating Research with Practice. Springer. Larson, L. M., Wei, M., Wu, T. F., Borgen, F. H., & Bailey, D. C. (2007). Discriminating among educational majors and career aspirations in Taiwanese undergraduates: The contribution of personality and self-efficacy. Journal of Counselling Psychology, 54, 395–408. Mavroveli, S., Petrides, K. V., Sangareau, Y., & Furnham, A. (2009). Exploring the relationships between trait emotional intelligence and objective socio-emotional outcomes in childhood. British Journal of Educational Psychology, 79, 259–272. Mavroveli, S., & Sanchez-Ruiz, M. J. (2011). Trait emotional intelligence influences on academic achievement and school behaviour. The British Journal of Educational Psychology, 81, 112–134. Mikolajczak, M., Nelis, D., Hansenne, M., & Quoidbach, J. (2008). If you can regulate sadness, you can probably regulate shame: Associations between trait emotional intelligence, emotion regulation and coping efficiency across discrete emotions. Personality and Individual Differences, 44, 1356–1368. Pérez, N., & Castejón, J. L. (2005). Diferencias en el perfil de inteligencia emocional en estudiantes universitarios de distintas titulaciones [Differences in the emotional intelligence profile in university students from different degrees]. In J. Romay & R. García (Eds.), Psicología de las Organizaciones, del Trabajo y Recursos Humanos y de la Salud [psychology of organizations, employment, human resources and health]. Biblioteca Nueva: Madrid, Spain. Petrides, K. V., & Furnham, A. (2003). Trait emotional intelligence: Behavioural validation in two studies of emotion recognition and reactivity to mood induction. European journal of personality, 17(1), 39-57. Petrides, K. V., Frederickson, N., & Furnham, A. (2004). The role of trait emotional intelligence in academic performance and deviant behavior at school. Personality and individual differences, 36(2), 277-293. Petrides, K., Perez-Gonzalez. J.C., & Furnham, A. (2007a). On the criterion and incremental validity of trait emotional intelligence. Cognition and Emotion, 21, 26-55. Petrides, K. V., Pita, R., & Kokkinaki, F. (2007b). The location of trait emotional intelligence in personality factor space. British Journal of Psychology, 98, 273–289. Petrides, K. V. (2009). Ability and trait emotional intelligence. Journal of individual differences, 25, 656 – 678. Petrides, K. V., Vernon, P. A., Schermer, J. A., Ligthart, L., Boomsma, D. I., & Veselka, L. (2010). Relationships between trait emotional intelligence and the Big Five in the Netherlands. Personality and Individual differences, 48(8), 906-910. Pfeiffer, S. I. (2001). Emotional intelligence: Popular but elusive construct. Roeper Review, 23, 138–142. Santesso, L. D., Dana, L. R., Schmidt, L. A., & Segalowitz, S. J. (2006). Frontal electroencephalogram activation asymmetry, emotional intelligence, and externalizing behaviors in 10-year-old children. Child Psychiatry and Human Development, 36, 311–328. Sanchez-Ruiz, M. J., Pérez-González, J. C., & Petrides, K. V. (2010). Trait emotional intelligence profiles of students from different university faculties. Australian Journal of Psychology, 62, 51–57. Sanchez-Ruiz, M. J., Mavroveli, S., & Poullis, J. (2013). Trait emotional intelligence and its links to university performance: An examination. Personality and Individual Differences, 54, 658–662. Salovey, P & Mayer, J. (1997). What is Emotional intelligence? Emotional development and emotional intelligence: Implications for educators, 7, 3-31. Sevdalis, N., Petrides, K. V., & Harvey, N. (2007). Predicting and experiencing decision-related emotions: Does trait emotional intelligence matter? Personality and Individual Differences, 42, 1347–1358. Smith, L., Ciarrochi, J., & Heaven, P. C. L., (2008). The stability and change of trait emotional intelligence, conflict communication patterns, and relationship satisfaction: A one-year longitudinal study. Personality and Individual Differences, 45, 738–743. Sternberg, R. J. (1999). Successful intelligence: Finding a balance. Trends in Cognitive Sciences, 3, 436–442. Thingujam, N. S. (2002). Emotional intelligence: What is the evidence? Psychological Studies, 47, 54–69. Wen, X., Zhao, Y., Yang, Y. T., Wang, S., & Cao, X. (2021). Do students with different majors have different personality traits? Evidence from two Chinese agricultural universities. Frontiers in psychology, 12, 641333. Villanueva, J. J., & Sánchez, J. C. (2007). Trait emotional intelligence and leadership self-efficacy: Their relationship with collective efficacy. The Spanish Journal of Psychology, 10(2), 349-357.