(untitled) (Филология, 2022)
Въпросът за тялото като конструкт в италианския литературен контекст не е бил разглеждан в систематизиран вид. Идеологическият план и фон, който поражда литературно-естетическите движения в периода от 1950 г. насетне, е бил многократно обговарян. Не можем обаче да кажем същото и за повтарянето на предходен културно обусловен модел за наблюдения върху промяната му с известна доза „освежаване“, повлияно от епохата. Освен това културата, която е пряко повлияна от идеологическото и е в тясна връзка с литературното, според възприятието на социалния психолог Хофстеде се разбира като „колективно програмиране на съзнанието“. Настоящото изследване си поставя за цел да направи интердисциплинарен прочит на тялото в романите на италианската писателка Анна Мария Ортезе. То е разгледано като литературно, философско и социално понятие. Опозициите индивидуализъм – колективизъм, висока – ниска властова дистанция, сигурност – несигурност, мъжественост – женственост, дългосрочна – краткосрочна времева ориентация и удовлетворение – неудовлетворение са анализирани във връзка с идентичността и укрепването ѝ чрез повторението. Изследователският въпрос, който е поставен, е дали човешкото тяло в литературата (и по-конкретно това на главните персонажи в италиански романи от втората половина на ХХ век, представено чрез творчеството на Анна Мария Ортезе) представлява повтаряне на стереотипизирания модел, каква е степента на обновление, която го отличава, и могат ли да се направят паралели между конструкта в италианския литературен план и в други такива.