(untitled) (Филология, 2024)
Възникващата класицистична драматургия във Франция (20-те и 30-те години на XVII в.) изрично търси своите естетически основания в античните поетики и практики. Вдъхновен от една доста крайна интерпретация на някои техни постулати от Хейнсиус, френският драматург Пиер Корней преследва амбициозната цел да изгради изцяло нова класицистична комедия, която да няма нужда от смешното. Настоящата статия контекстуализира и анализира неговия замисъл, изяснява естетическите му основания и проследява практическите му реализации, за да впише този на пръв поглед причудлив естетически експеримент в развитието на комедията през века и отвъд него и да утвърди неговата стойност за това развитие. В заключението се извеждат естетическите и драматургичните залози на концепцията за „комедията без смях“, предназначена преди всичко да разграничи новата класицистична комедия от старите комични театрални форми, но и да потърси и експериментира с нови и различни похвати за изграждане на комедия и пораждане на смях в нея. Хибридната методология на работа съчетава обобщени анализи на драматични и теоретични текстове на Пиер Корней и Хейнсиус с по-общи изложения и аналитични разсъждения и заключения върху изграждането на класицистичната естетика на комедията, утвърждаването и развитието на стратегии на смешното в нея. Изводите утвърждават „комедията без смях“ като немаловажен етап в развитието на комедията и на смешното през века, кулминирало по-късно в творчеството на Молиер. Признаването, разбирането и осветляването на нейната роля е важно и необходимо за по-задълбоченото разбиране на естетиката на модерната комедия, изграждана от XVII в. насам и залегнала в основата и на съвременните комически театрални форми.