(untitled) (Филология, 2026)
В статията се разглежда арабската проза от 60-те и 70-те години на XX век въз основа на анализа на романите на Наджиб Махфуз, Михаил Нуайма, Юсуф ал-Каийд и Емил Хабиби, които представят различни държави, поколения и литературни школи. Въпреки разнообразието на темите и стиловете на авторите, тях ги обединява една нова чувствителност, свързана с общия им стремеж да излязат извън рамките на външното правдоподобие. Те съумяват да пресъздадат тази житейска реалност чрез засилването на художествената условност и преосмислянето на архаичните модели в творбите си.