(untitled) (Colloquia Comparativa Litterarum, 2025)
Антон Страшимиров е един от първите писатели, които създават народоведски съчинения в българската литература от началото на ХХ век. През 1918 г. излиза неговата „Книга за българите“, разширена и пренаименувана „Нашият народ“ пет години по-късно. С нея се поставя началото на един популярен дискурс, който ще продължи да съществува докъм края на ХХ век – народопсихологията. Основната част в съчинението на Страшимиров се занимава с петте регионално и диалектно обособени групи на българския народ: шопи, мизийци, тракийци, рупци (родопчани) и македонци. Настоящият доклад се занимава с образа на тракийците: типични черти на техния бит, психологически характеристики, модели на поведение – така както ги описва Страшимиров. Безспорно има много литература в народопсихологическите изследвания на Антон Страшимиров, но неговите обобщения са интересни и в този смисъл: като пример и доказателство за популярните стереотипи, с които българските писатели от началото на ХХ век осмислят и конструират националното самосъзнание.