(untitled) (Colloquia Comparativa Litterarum, 2025)
Статията разглежда експлоатацията на природния свят и отделните последици от нея така, както те са представени в редица утопични и антиутопични романи от българската научна фантастика през социалистическия период. Първо е отделено внимание на научно-техническите утопии след 1956 г., които представят бъдещия комунистически свят. В тях природата е враг и жертва на човека; има много сцени на екоцид и на свръхиндустриализация, която променя природния облик според човешките желания. Тази експлоатация е видяна като положителна и необходима за строежа на новия човешки свят. Към края на 70-те години на миналия век обаче българската научна фантастика започва да развива по-екологично отношение към природата. Експлоатацията на природния свят се превръща в нещо характерно за антиутопичните текстове и капиталистическите режими, описани в тях, но този път тя е видяна откъм нейната деструктивна страна.