(untitled) (Colloquia Comparativa Litterarum, 2025)
Вече повече от век дистопичните визии за бъдещето са неизменна част от стратегиите, посредством които литературата реагира на промените в света. Дистопичното обаче невинаги е цял нов свят. Понякога то е елемент от свят, роден от утопичния импулс. Статията изследва вариациите на дистопичното в две художествени вселени, повлияни от текстове на Уилям Джеймс: Limbo на Бърнард Улф и Онези, които напускат Омелас на Урсула Ле Гуин. Анализът борави с концепцията за дистопията като сянка на утопията и проследява моментите, в които светът, телата и езикът на утопичното започват да се колебаят и превръщат в гласа на дистопичното.